Науковий часопис Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Серія 14. Теорія і методика мистецької освіти
Повний опис про журнал за посиланням: https://sj.udu.edu.ua/index.php/tmae/uk/about
РОЗВИТОК ТВОРЧОЇ ОСОБИСТОСТІ МАЙБУТНЬОГО ВЧИТЕЛЯ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА У ПРОЦЕСІ ІНСТРУМЕНТАЛЬНО-ВИКОНАВСЬКОГО НАВЧАННЯ
У статті підкреслюється важлива роль інструментально-виконавської підготовки у структурі освітнього процесу закладів вищої освіти та її значний вплив на формування творчої індивідуальності майбутнього вчителя музичного мистецтва. Зазначено актуальність упровадження культурологічного підходу в систему професійної підготовки педагогів-музикантів. Особливу увагу приділено необхідності володіння високим рівнем виконавської майстерності, сформованим естетичним смаком і глибоким знанням різновидів мистецтва. Проаналізувавши психолого-педагогічну літературу, автор формулює поняття «розвиток творчої особистості майбутнього вчителя музичного мистецтва у процесі інструментально-виконавського навчання» як гармонійне поєднання індивідуальності, творчої мотивації, здібностей та вмінь. На основі теоретичного осмислення проблеми та вивчення педагогічної практики визначено низку педагогічних умов, які сприяють ефективному розвитку творчого потенціалу майбутнього вчителя музичного мистецтва. До таких умов належать: стимулювання прагнення до творчої самореалізації у виконавській діяльності; впровадження індивідуалізованого підходу у навчальний процес; інтеграція креативних методів у систему виконавської підготовки; розвиток рефлексивного ставлення до власної діяльності та формування креативного мислення у студентів.
фахова підготовка майбутніх учителів музичного мистецтва
Авторське право (c) 2025 Віктор Миколайович Лабунець (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ЦИФРОВІ ОСВІТНІ РЕСУРСИ ЯК ЗАСІБ ІНТЕНСИФІКАЦІЇ КОГНІТИВНОГО РОЗВИТКУ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА
Статтю присвячено дослідженню можливостей використання цифрових освітніх ресурсів як засобу інтенсифікації когнітивного розвитку майбутніх учителів музичного мистецтва в умовах трансформації сучасного освітнього простору. Актуальність порушеної проблеми зумовлена активним упровадженням цифрових технологій у систему вищої освіти та необхідністю підготовки фахівців, здатних ефективно використовувати інноваційні інструменти у професійній музично-педагогічній діяльності. У статті розкрито сутність цифрових освітніх ресурсів, охарактеризовано їх основні види та функціональні можливості в контексті професійної підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва. Особливу увагу приділено аналізу впливу цифрових освітніх ресурсів на розвиток когнітивної сфери здобувачів освіти, зокрема музичного мислення, уваги, пам’яті, уяви, аналітичних і творчих здібностей. Обґрунтовано, що використання мультимедійних засобів, інтерактивних платформ, музично-комп’ютерних програм, віртуальних освітніх середовищ та онлайн-сервісів сприяє активізації пізнавальної діяльності студентів, підвищенню рівня їхньої навчальної мотивації, розвитку навичок самостійного пошуку, аналізу та інтерпретації інформації. Визначено, що цифрові технології забезпечують розширення доступу до навчальних матеріалів, створюють умови для індивідуалізації освітнього процесу та підвищують ефективність засвоєння професійно орієнтованих знань. Установлено, що інтеграція цифрових освітніх ресурсів у систему мистецької освіти сприяє формуванню цифрової компетентності майбутніх педагогів-музикантів, розвитку їхньої творчої активності та готовності до застосування сучасних технологій у професійній практиці. Наголошено, що використання цифрових інструментів у навчальному процесі забезпечує інтенсифікацію когнітивного розвитку особистості, підвищує якість підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва та відповідає актуальним вимогам цифрового суспільства. Зроблено висновок про необхідність подальшого вдосконалення методик використання цифрових освітніх ресурсів у закладах вищої мистецької освіти з метою підвищення результативності професійної підготовки майбутніх фахівців.
Авторське право (c) 2025 Юрій Вікторович Шпильовий (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ВИКОРИСТАННЯ МОДЕЛЕЙ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ У ПРОЦЕСІ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА
У статті обґрунтовано концептуальні засади підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва до застосування технологій штучного інтелекту (ШІ). Дослідження покликане усунути наявний розрив між технологічною доступністю таких систем і браком дидактичної бази для їх ефективного впровадження у мистецьку освіту. Еволюцію використання інновацій в освітньому процесі структуровано через три парадигмальні моделі: управління когнітивною діяльністю (ШІ як транслятор знань), партнерської взаємодії (алгоритм як фасилітатор) та лідерства здобувача. Доведено, що саме остання модель є стратегічним орієнтиром, оскільки перетворює цифрові інструменти на засіб креативної аугментації та максимізує творчий потенціал майбутнього фахівця. Доведено, що серед стратегічних переваг імплементації ШІ виокремлено глибоку персоналізацію навчання, розбудову інноваційних освітніх середовищ та оптимізацію дистанційної підготовки. Водночас проаналізовано ключовий бар’єр: більшість сучасних освітніх застосунків зорієнтована переважно на базові когнітивні рівні (запам’ятовування, тестування). Схарактеризовано моделі застосування штучного інтелекту, а для розвитку критичного мислення та фахової креативності обґрунтовано потребу переходу до складніших систем – імітаційного моделювання, віртуальної реальності та гейміфікації. Зроблено висновок, що повноцінна інтеграція цих технологій вимагає оновлення освітніх програм, розв’язання етико-правових питань (зокрема академічної доброчесності під час генерації музичного контенту) та розробки спеціалізованих платформ у тісній синергії ІТ-фахівців і фахівців музичного мистецтва.
Авторське право (c) 2025 Оксана Володимирівна Дульська (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ ФОРМУВАННЯ ХУДОЖНЬОГО ОБРАЗУ У МУЗИКАНТІВ-ВИКОНАВЦІВ НА ОСНОВІ ПРИНЦИПІВ АКТОРСЬКОЇ МАЙСТЕРНОСТІ
Обґрунтовується педагогічні умови формування цілісного художнього образу у музикантів-виконавців шляхом інтеграції універсальних принципів сценічної та акторської майстерності у процес професійної підготовки. Традиційні методики часто зосереджені на технічній досконалості, залишаючи поза увагою глибинний психологічний та емоційний аналіз музичного твору, що є ключовим для створення переконливого художнього образу. Дослідження спирається на синтез теорії музичного виконавства, педагогіки та загальних засад театральної дії та сценічної психофізики, адаптуючи такі акторські категорії як «сценічна мета», «дія в обставинах» та «сценічна увага" для вирішення специфічних виконавських завдань. Запропонований підхід дозволяє перевести виконавську діяльність з рівня репродукції нотного тексту на рівень художньої творчості. У результаті навчання музикант набуває здатності до емоційно насиченої, усвідомленої комунікації зі слухачем, що значно підвищує якість інтерпретації та сценічної присутності, роблячи виконання не просто демонстрацією навичок, а повноцінною мистецькою подією..
Авторське право (c) 2025 Лариса Владиленівна Чинчева, Ольга Володимирівна Кузнєцова (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
МІЖДИСЦИПЛІНАРНІ ДОСЛІДЖЕННЯ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ТРАДИЦІЙ В ІСТОРІЇ ВИЩОЇ МУЗИЧНОЇ ОСВІТИ В УКРАЇНІ ЗА «ТЕОРІЄЮ ПІАНІЗМУ» ВІКТОРА ІВАНОВСЬКОГО (1880-1943)
Український державний університет імені Михайла Драгоманова,Досліджується науковий доробок Віктора Генріховича Івановського (1880-1943) – педагога, піаніста і мистецтвознавця – пам’ять про цього митця в українській музичній культурі фактично виявилася знищеною в умовах радянської (совєтської) тоталітарної системи. Увагу зосереджено на праці професора "Теорія піанізму" (1927). Відстежується ідея університезації мистецької освіти через лейпцизьку традицію, реалізовану ще до відкриття консерваторії в Києві Миколою Віталійовичем Лисенком (1842-1912) у власній Музично-драматичній Школі (1903). Архівні матеріали засвідчують ґрунтовний досвід вченого щодо впровадження ним ідей синтезу наукового і практичного підходів у методології досліджень фортепіанного мистецтва, у поглядах на теорію та історію інструментального виконавства. Автобіографія 1941 р. раніше не використовувалася іншими вченими, адже цей документ до недавнього часу зберігався в архівах з відміткою "цілком таємно". Образ забутого митця доповнюється двома світлинами з прижиттєвої ювілейної брошури Музично-драматичного інституту імені Миколи Лисенка (1903-1918-1928). Професор Віктор Івановський очолював Інструкторсько- педагогічний факультет, де в різні періоди працювали відомі викладачі-піаністи: Фелікс Блюменфельд, Генріх Нейгауз, Борис Лятошинський, а також театральні митці-педагоги, серед яких бачимо – був і Лесь Курбас. Буття названого навчального закладу пов’язане з історією Київського музичного училища (технікуму), Київською консерваторією і Театральним інститутом. Серед причин повного забуття здобутків професора Віктора Івановського в добу жорсткої боротьби з космополітизмом – принципове неприйняття вченим ідеологічних догм тотального "соцреалізму”, незалежність від політизації художньо-естетичних процесів у музичному мистецтві й освіті. Постає необхідність реабілітувати ім’я піаніста-теоретика, діяльність якого припала на 1920-1940-і рр. Актуалізується контекст німецько-українських зв’язків, торкаючись питань генезису вищої школи в Україні. Розширюється уява про історичні шляхи становлення вищої мистецької освіти в Києві через успадкування європейських університетських традицій українськими музикантами.
європейсько- українська культурна спадщина
Лейпцизька консерваторська традиція в Києві
Авторське право (c) 2025 Максим Володимирович Забара (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
УДОСКОНАЛЕННЯ МУЗИЧНОСТІ СТУДЕНТІВ МИСТЕЦЬКИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ У ПОЦЕСІ ФОРТЕПІАННОЇ ПІДГОТОВКИ
У статті підкреслюється важливість освітньої резильєнтності студентів мистецьких спеціальностей, яка допомагає адаптуватися до дестабілізуючих умов, зберігаючи свою функціональність, цілісність і здатність до розвитку. Такий рівень професіоналізму розглядається у спектрі особистісних якостей, серед яких важливе місце належить музичності, тобто обдарованості, що проявляється у різних видах музичної діяльності, зокрема слухацької, виконавської та композиторської. З цих позицій актуалізується проблема удосконалення музичності студентів мистецьких спеціальностей в процесі фортепіанної підготовки. Визначена можливість удосконалення метро-ритму, часо-простору та інтонаційної чутливості як важливих складових музичності майбутніх вчителів музичного мистецтва. Зроблено висновок, що удосконалення музичності сприяє точному інтонуванню, виразній артикуляції, художній виразності виконання, узгодженості моторних і слухових реакцій, тому має стати невід’ємною складовою фортепіанної підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва.
Авторське право (c) 2025 Ольга Пилипівна Щолокова (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПОЄДНАННЯ ТРАДИЦІЙНИХ ТА ІННОВАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ НАВЧАННЯ ДЛЯ РОЗВИТКУ ВНУТРІШНЬОГО МУЗИЧНОГО СЛУХУ СТУДЕНТІВ
В умовах сучасного освітнього процесу в галузі мистецтва особливої уваги набуває проблема розвитку внутрішнього музичного слуху, який є фундаментальною психофізіологічною основою для формування музичної компетентності виконавця, композитора, диригента та, зокрема, музичного педагога. Поняття «внутрішній музичний слух» означає здатність уявно, без зовнішнього звукового подразника, сприймати і відтворювати мелодію, гармонію, ритм або ціле музичне полотно. Саме ця здатність є тією глибинною внутрішньою мовою, якою музикант «читає» музику, мислить нею, творить і інтерпретує. У перший частині статті розглядаються традиційні методики розвитку внутрішнього музичного слуху як одного з ключових компонентів музичної обдарованості. Здійснено короткий огляд провідних підходів до формування слухових уявлень у музичній педагогіці, зокрема методик Кірнбергера, Далькроза, Кодая, Орфа. Проаналізовано принципи, на яких базуються ці системи, їх переваги та педагогічну ефективність у контексті розвитку слухового мислення музиканта та вокаліста. Друга частина статті розглядає необхідність не тільки збагачення арсеналу педагогічних засобів, а і створення цілісної системи розвитку внутрішнього музичного слуху на основі поєднання класичних вправ, новітніх методик і комп’ютерно підтримуваного навчання.
інтерактивні та мультимодальні технології
Авторське право (c) 2025 Лариса Анатоліївна Теряєва (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
СТИЛЬОВИЙ АНАЛІЗ МУЗИЧНИХ ТВОРІВ У ЗМІСТІ ФАХОВОЇ ПІДГОТОВКИ СТУДЕНТІВ МИСТЕЦЬКИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ: ТЕОРЕТИКО-МЕТОДИЧНИЙ АСПЕКТ ПРОБЛЕМИ
Досліджується теоретико-методичний аспект проблеми стильового аналізу музичних творів у змісті фахової підготовки студентів мистецьких спеціальностей. Розкрито, що стильовий аналіз музичних творів набуває особливого значення як важливий засіб формування аналітичного та критичного мислення, музичного смаку, інтерпретаційної культури та професійної компетентності майбутніх фахівців у сфері музичного мистецтва. Визначено, що саме стильовий аналіз має стати ефективним засобом формування професійної культури майбутнього педагога-музиканта, поєднуючи музично-виконавську творчість, методику викладання та педагогічну практику. Здійснений огляд музикознавчої літератури засвідчив, що стильовий аналіз є ключовим інструментом фахової підготовки студентів мистецьких спеціальностей, а його методичні положення постійно вдосконалюється завдяки дослідженням сучасних зарубіжних та українських музикознавців. З’ясовано, що методика стильового аналізу ґрунтується на системному підході до вивчення музичного матеріалу, що дозволяє студентам виявляти індивідуальні та жанрові особливості твору, визначати характерні риси композиторського стилю та встановлювати взаємозв’язки між художнім задумом і засобами його втілення. На прикладі порівняльного аналізу Прелюдії E-dur № 9 Ф. Шопена та «Колискової пісні» В. Косенка обґрунтовано методичну значущість стильового аналізу музичних творів різного походження та жанрової спрямованості, що дає змогу порівнювати специфіку музичної мови, виразні засоби та педагогічні можливості їхнього використання в навчальному процесі. Доведено, що саме методика стильового аналізу має забезпечити студентам цілісне розуміння музичного твору, враховуючи його художньо-стилістичні, гармонічні, мелодичні, ритмічні та фактурні особливості, готуючи майбутніх фахівців до усвідомленої виконавсько-інтерпретаційної та музично-педагогічної діяльності.
Авторське право (c) 2025 Світлана Юріївна Коробецька, Марія Михайлівна Ткач (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ ГОТОВНОСТІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА ДО КЕРІВНИЦТВА КОЛЕКТИВНИМ МУЗИКУВАННЯМ ШКОЛЯРІВ: СУТНІСТЬ ТА СПЕЦИФІКА
У статті висвітлюються специфіка та сутнісні аспекти процесу формування готовності майбутніх учителів музичного мистецтва до керівництва колективним музикуванням школярів. На основі аналізу та узагальнення наведених джерел готовність студентів до керівництва колективним музикуванням визначено як інтегративну професійно-особистісну якість, що відображає здатність, мотиваційну налаштованість і практичну спроможність майбутнього викладача організовувати, спрямовувати і творчо координувати процес спільного музикування учнів. Готовність поєднує в собі комплекс знань, умінь, навичок, професійних компетентностей, емоційно-ціннісних установок та рефлексивних якостей, які забезпечують ефективне художньо-педагогічне керівництво дитячим музичним колективом. Висвітлено специфічні особливості формування готовності студентів до керівництва колективним музикуванням школярів, зумовлені природою мистецької освіти та особливостями колективного музикування як форми творчої діяльності. Охарактеризовано сутнісні аспекти готовності майбутніх учителів музичного мистецтва до керівництва колективним музикуванням школярів, які полягають в інтегративній єдності професійних знань, музичновиконавських і організаційно-комунікативних умінь, емоційно-ціннісного ставлення та творчої активності, що забезпечують здатність викладача цілісно, свідомо й результативно організовувати, спрямовувати й розвивати процес колективного музикування учнів як засіб їх художньо-естетичного й особистісного становлення.
готовність до керування колективним музикуванням школярів
сутність та специфіка підготовки до керівництва колективним музикуванням
Авторське право (c) 2025 Ірина Миколаївна Хомич (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПРИНЦИПИ РОЗКРИТТЯ ЗМІСТУ ВОКАЛЬНОЇ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА У ЗАКЛАДАХ ВИЩОЇ МИСТЕЦЬКОЇ ОСВІТИ
Стаття присвячена визначенню та обґрунтуванню узагальнених педагогічних принципів змісту вокальної підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва та спеціально-професійних принципових положень у закладах вищої мистецької освіти у визначених освітніх умовах, обґрунтовано доцільність їх впровадження у процес вокальної підготовки. Представлено застосування методичної спрямованості вокальної підготовки, що розкриває потребу в суб’єктів освіти у відповідній грамотності, обізнаності у сучасних прийомах звуковидобування і методах навчання. Розкриті педагогічні принципи та музично-професійні принципові положення під час вокального навчання спрямовані на досягнення якісної вокальної підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва, їх зацікавленості співом і набуттям глибоких знань та практичних компетентностей співацької діяльності.
Авторське право (c) 2025 Гун Ханьшуан, Наталія Павлівна Гуральник (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ РОЗВИТКУ МУЗИЧНОСТІ МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ
У статті розглянуто методологічні засади розвитку музичності молодших школярів у процесі фортепіанного навчання. Проаналізовано потенціал діяльнісного, особистісно зорієнтованого та гедоністичного підходів і окреслено можливості їх інтеграції в єдину педагогічну систему. Доведено, що інтеграція зазначених підходів сприяє формуванню музичності як інтегральної якості особистості, розвитку самостійності молодших школярів, їх інтересу до музики та здатності до інтерпретації художніх образів.
Авторське право (c) 2025 Інна Володимирівна Сіжук (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ФОРТЕПІАННИЙ ЦИКЛ МИХАЙЛА СИНИЦІНА «РІЗДВЯНИЙ ЗОШИТ»:ЖАНРОВО-СТИЛЬОВИЙ КОНТЕКСТ
У статті здійснено аналіз фортепіанного циклу «Різдвяний зошит» Михайла Синиціна. Визначено структурні, мелодичні, гармонічні особливості творів циклу. Наголошено, що М. Синицін творчо переосмислює традиційні українські обрядові пісні зимового циклу у сучасному аранжуванні та інтерпретації. При цьому автор зберігає їх традиційні мотиви. Зокрема, визначено, що у фортепіанному циклі «Різдвяний зошит» композитор поєднує автентичний фольклор із сучасними музичними тенденціями. М. Синицін зберегає українську культурну спадщину та адаптує її у відповідності сучасності. Сказане визначає композицію як яскраве явище сучасної української музичної культури
Авторське право (c) 2025 Володимир Михайлович Синицін, Наталія Георгіївна Мозгальова, Анна Анатоліївна Новосадова (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
СТРУКТУРНО-ФУНКЦІОНАЛЬНА МОДЕЛЬ ПОЕТАПНОГО ФОРМУВАННЯ ХУДОЖНЬО-ТВОРЧОГО ДОСВІДУ МАЙБУТНІХ ВИКЛАДАЧІВ ХОРЕОГРАФІЇ
У статті розглядається проблема підготовки майбутніх викладачів хореографії до здійснення професійно-хореографічної діяльності і до формування у них художньо-творчого досвіду як цілісного, складного, неперервного і поетапного процесу. Розроблено структурно-функціональну модель поетапного формування художньо-творчого досвіду майбутніх викладачів хореографії у прoцесі фаховoї підгoтoвки, а також описано її взаємоузгоджені складники та підходи. Також обґрунтовано структуру формування художньо-творчого досвіду майбутніх викладачів хореографії як сукупність взаємопов’язаних компонентів: мотиваційного, емоційного, когнітивного і рефлексивного, що доповнюють теорію мистецько-педагогічної освіти.
поетапне формування художньо-творчого досвіду
Авторське право (c) 2025 Іванівна Максименко Віра, Лілія Олександрівна Савченко, Ганна Вікторівна Сірякова (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
РІВНІ СФОРМОВАНОСТІ МУЗИЧНО-ВИКОНАВСЬКОЇ КОМУНІКАТИВНОСТІ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ МИСТЕЦЬКОЇ ОСВІТИ
Стаття розкриває рівні сформованості музично-виконавської комунікативності здобувачів вищої освіти, а саме: професійний (високий), достатній (середній), початковий (низький) за структурними компонентами (мотиваційно-інформаційний, духовно-особистісний, рефлексивноконструктивний, емпатійно-евристичний, художньо-творчий). Професійний рівень характеризується персональною ініціативністю, самостійністю і активністю у процесі інструментальної підготовки, особисто підбираючи й пропонуючи ті чи інші твори для навчально-педагогічного репертуару, а також демонстрацією здатності до самостійного проектування, конструювання й моделювання інтерпретаційної концепції, відстоюючи власні ідеї й рішення перед викладачем. Достатній рівень охоплює студентів факультетів мистецтв, які ситуативно висловлюють певні побажання у процесі інструментальної підготовки, які стосуються, зокрема, навчально-педагогічного репертуару, інтерпретаційної роботи тощо, водночас, не виявляючи персональної активності у царині відстоювання свободи власних бажань. Початковий рівень характеризується ситуативністю висловлювань певних побажань у процесі інструментальної підготовки, які стосуються, зокрема, навчально-педагогічного репертуару, інтерпретаційної роботи тощо, водночас, не виявляючи персональної активності у царині відстоювання свободи власних бажань. Але, якщо будь-яке самостійне рішення прийнято, а наслідки цього рішення є негативними, то для студентів цього рівня характерним є як емоційне, так і раціональне несприйняття означених негативних наслідків. Усім рівням сформованості музично-виконавської комунікативності надані якісна та кількісна характеристистики.
Авторське право (c) 2025 Михайло Романович Мимрик (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
СТРУКТУРНІ КОМПОНЕНТИ ІНТЕГРАТИВНОГО МИСЛЕННЯ МАЙБУТНЬОГО ПЕДАГОГА-МУЗИКАНТА
У презентованій статті виокремлюються основні структурні компоненти інтегративного мислення майбутніх вчителів музичного мистецтва в контексті цілісності й взаємозв’язку. На основі проведеного аналізу встановлено, що розгляд інтегративного мислення студентів вищих мистецьких закладів можливий лише завдяки вивчення особистісних характеристик. Саме особистість значно впливає на мисленнєві процеси й надає їм креативного забарвлення, неповторної сутності. Маючи складну багаторівневу структуру, особистість визначає також когнітивні та емоційні процеси, слугує чинником упорядкування усіх елементів у чітке інтегроване утворення. При опорі на вказані положення автор представляє структуру інтегративного мислення майбутнього педагога-музиканта у наступному вигляді: перший компонент – особистісне інтегративне «Я» (центральне особистісне утворення, усвідомлення власної оригінальної сутності). Даний компонент можна представити як центральне інтегративне утворення, котре показує власну значущість, оригінальність виконавця, його неповторну сутність. У своєрідному утворенні відображаються світоглядні позиції, елементи ціннісного аналізу, та гармонійне світосприйнятт; другий компонент – цілісна педагогічна спрямованість (мотивація, ціннісні утворення, професійні характеристики). Цілісна педагогічна спрямованість виступає як системоутворюючий елемент, що забезпечує гармонійне поєдання складних мотиваційних утворень; третій компонент – глобально-евристичний (глобальні пошукові діяльнісні елементи, інтегративні інтелектуальні мисленєві процеси, інтегративні знання, уміння, навички). Презентований компонент показує грунтовну властивість інтегративного мислення – пошуковий характер діяльності інтегративного мислення; четвертий компонент – музичновиконавський (синтетичний комплекс обдарованості: творчі; музично-виконавські здібності). Цей компонент відображує здібності особистості, які є фундаментальною основою діяльності інтегративного мислення; п’ятий компонент – комплексно-рефлексивний (самопізнання, самооцінка , вольові якості, цілісний самоконтроль ). Означений інтегративний комплекс включає самопізнання, що високою мірою уможливлює рефлексію, яка є необхідною у структурі досліджуваного феномену. У статті також підкреслено, що структурні компоненти інтегративного мислення педагогамузиканта виокремлені умовно, з метою ретельного вивчення й аналізу. У реальній інтегративній мисленнєвій діяльності представлені компоненти мають цілісний характер, дозволяють охопити об’єкт (музичний твір) цілісно, розкрити зміст музики як оригінально, так й з різних позицій варіативного виконання.
структурні компоненти інтегративного мислення майбутнього педагога-музиканта
Авторське право (c) 2025 Наталія Миколаївна Згурська (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ТЕХНІКИ САМОРЕГУЛЯЦІЇ У ЗМІСТІ ФАХОВОЇ ПІДГОТОВКИМАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МУЗИКИ ТА ХОРЕОГРАФІЇ ДО ВИКОНАВСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
У статті досліджуються техніки саморегуляції в контексті виконавської діяльності майбутніх учителів музики та хореографії. Проаналізовано специфіку фахової підготовки майбутніх учителів музики та хореографії, яка передбачає інтеграцією музично-виконавського, музичнопластичного, педагогічного та художньо-комунікативного аспектів. Окреслено основні риси виконавської діяльності вчителя музики та хореографії: поліструктурність, психофізіологічна залученість, творча активність та ініціативність, комунікативна спрямованість, творчоінтерпретаційний характер, рефлексивність. Визначено, що специфіка виконавської діяльності виявляється в тому, що в умовах сценічного виступу або педагогічної взаємодії з учнями значного впливу на особистість вчителя мають фактори хвилювання, емоційної напруги, стресу, що можуть як стимулювати, так і дестабілізувати виконавський процес. За цих умов доведено необхідність інтеграції у зміст підготовки майбутніх учителів музики та хореографії ефективних технік саморегуляції, які комплексно поєднують досягнення музичної педагогіки, психології творчості, арттерапії та нейропсихології. Встановлено, що готовність майбутніх учителів музики та хореографії до саморегуляції виконавської діяльності цілісно охоплює тілесний стан, емоційно-вольову сферу, мислення, рефлексію, здатність до творчої інтерпретації. З цих позицій уточнено та здійснено функціональне групування технік саморегуляції (психофізіологічних, когнітивно-аналітичних, емоційно-вольових, діяльніснорефлексивних та творчо-регулятивних), які поєднують психоемоційні, технічні, художньоінтерпретаційні, комунікативні та сценічні аспекти виконавської діяльності. Такий підхід дозволяє розглядати саморегуляцію не як допоміжний елемент, а як ключовий компонент професійної компетентності майбутнього педагога-музиканта і хореографа.
Авторське право (c) 2025 Цао Цзицзюн (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
РОЛЬ ЕМОЦІЙНО-ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОГО РОЗВИТКУ У ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНЬОГО ПЕДАГОГА-ВОКАЛІСТА
У статті розглядається важливість емоційного інтелекту в професійній підготовці педагогіввокалістів у закладах вищої мистецької освіти. Акцентовано увагу на концепціях емоційного інтелекту, запропонованих вченими Деніелом Гоулманом, Робертом Стернбергом та Говардом Гарднером, у яких інтегруються емоційні й когнітивні аспекти. Описано методики розвитку емоційного інтелекту, які містять тренінги з саморегуляції, комунікативні вправи та рольові ігри, що готують майбутніх педагогів до ефективної взаємодії з учнями. Запропонований комплексний підхід заохочує до розвитку емоційної компетентності та створення підтримувального навчального середовища, де учні мають змогу розкрити свій творчий потенціал
Авторське право (c) 2025 Іван Дмитрович Беценко (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
СТИЛІСТИЧНА СИСТЕМА АНДРІЯ ГУМЕНЮКА ЯК ІНСТРУМЕНТ ЗБЕРЕЖЕННЯ УКРАЇНСЬКОЇ ХОРЕОГРАФІЇ В УМОВАХ ГЛОБАЛІЗАЦІЇ
У статті досліджується процес формування та розвитку стилістичних особливостей української хореографічної культури, оскільки саме вони визначають структуру народно-сценічної хореографії та траєкторії її еволюції. Особлива увага приділяється осмисленню багатства регіональних традицій, різноманіття підходів до композиційного й ритмічного вирішення танцю, а також їхнього впливу на становлення національної хореографічної школи. Аналізується внесок провідних учених і практиків, зокрема Андрія Гуменюка, який здійснив системний стилістичний розподіл українських народних танців, що став фундаментом сучасної класифікації. У роботі підкреслюється значення збереження автентичних форм у контексті глобалізаційних процесів, де традиція поєднується з інноваціями сценічної адаптації. Простежуються механізми регіональних виявів стилів – як маркерів локальної ідентичності, що забезпечують неперервність і спадкоємність національної культури, сприяючи водночас оновленню мистецького середовища. Показано, що поєднання автентики та трансформації дозволяє українському народному танцю зберігати власну унікальність, водночас інтегруючись у ширший культурний контекст і стаючи засобом репрезентації національної ідентичності у світі.
Авторське право (c) 2025 Єлізавета Яношівна Бабяк, Ярослава Віталіївн Вейгеші (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ ТA МЕТОДИ ФОРМУВАННЯ КУЛЬТУРИ ТВОРЧОГО СПІЛКУВАННЯ В ПРОЦЕСІ ФАХОВОЇ ПІДГОТОВКИ ДИРИГЕНТА СИМФОНІЧНОГО ОРКЕСТРУ
Досліджується проблема формування культури творчого спілкування майбутнього диригента симфонічного оркестру у змісті сучасної мистецької освіти. Обґрунтовано актуальність проблеми у зв’язку з посиленням комунікативного компонента професійної підготовки диригента як художнього лідера оркестрового колективу. Уточнено зміст поняття «культура творчого спілкування» диригента як інтегративної професійної якості, що поєднує художньо-інтерпретаційну, комунікативну, емоційно-ціннісну, невербально-виразну та рефлексивну складові. Проаналізовано сучасні українські та європейські наукові підходи до проблеми професійної музичної комунікації, художньої взаємодії та диригентської педагогіки. Визначено основні педагогічні умови формування культури творчого спілкування майбутнього диригента симфонічного оркестру: інтеграція емоційноціннісного компонента у фахову підготовку майбутнього диригента; поетапне формування невербальної професійної комунікації; впровадження рефлексивних практик і цифрових засобів аналізу професійної діяльності. Окреслено сучасні методи формування культури творчого спілкування, зокрема художньо-комунікативний діалог, проблемно-творчі завдання, відеорефлексію, колективне обговорення та міждисциплінарну інтеграцію. Доведено, що цілеспрямована реалізація визначених педагогічних умов сприяє розвитку професійної комунікативної культури майбутнього диригента, його здатності до творчого керівництва, художньої взаємодії та ефективної організації оркестрового виконавства.
Авторське право (c) 2025 Андрій Ігорович Аркуша (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
НЕОКЛАСИЧНІ ТЕНДЕНЦІЇ У СОНАТАХ ДЛЯ СКРИПКИ СОЛО ГУСТАВА КРЖІВІНКИ ТА ЯНА НОВАКА
У статті досліджуються особливості неокласичного мислення у жанрі сонати для скрипки соло в чеській музиці ХХ століття на прикладі творів Густава Кржівінки та Яна Новака. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю системного осмислення трансформації історичних жанрово-стильових моделей у межах інструментальної музики ХХ століття, де неокласицизм постає однією з провідних художніх стратегій. У цьому контексті соната для скрипки соло набуває особливого значення як жанр, що поєднує традицію поліфонічного мислення з новітніми засобами музичної виразності. Метою статті є виявлення специфіки прояву неокласичних принципів у сольних скрипкових сонатах зазначених композиторів. Методологічну основу дослідження становлять аналітичний, структурно-функціональний та порівняльний методи, що дозволяють розкрити особливості жанрово-формальної організації, музичної мови та принципів тематичного розвитку творів. У результаті аналізу встановлено, що у сонаті для скрипки соло Густава Кржівінки неокласичне мислення реалізується через глибинну трансформацію традиційних моделей, зокрема шляхом поєднання поліфонічного принципу розвитку з атональністю та вільною метроритмікою. Водночас у сонаті «Sonata solis fidibus» Яна Новака простежується інший тип неокласичного підходу, заснований на збереженні структурної чіткості історичних форм при їх оновленні засобами сучасної музичної мови, зокрема через складну ритмічну організацію та модально-хроматичні поєднання. З’ясовано, що звернення до бароково-класичної традиції в обох випадках постає як активний принцип організації музичного матеріалу. Неокласицизм у цих творах виступає як спосіб інтеграції історичного досвіду у новий художній контекст, що зумовлює багатовекторність стильових рішень і розширення виражальних можливостей жанру. Отримані результати дозволяють розглядати сольну скрипкову сонату як важливу модель втілення неокласичного мислення в музиці ХХ століття.
Авторське право (c) 2025 Оксана ГРЕТЧИН (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
ПРОЦЕСУАЛЬНО-ФУНКЦІОНАЛЬНИЙ АНАЛІЗ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ МУЗИЧНОГО МИСТЕЦТВА ДО ХУДОЖНЬОЇ ІНТЕРПРЕТАЦІЇ ХОРОВИХ ТВОРІВ
Досліджується проблема фахової підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва в контексті сучасних гуманістичних тенденцій особистісно орієнтованої освіти. Проведений процесуально-функціональний аналіз підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва до художньої інтерпретації хорових творів засвідчив її цілісний та комплексний характер. Це уможливило розгляд фахової підготовки як динамічної системи взаємопов’язаних етапів, функцій і механізмів, які забезпечують розвиток інтерпретаційного мислення майбутніх учителів музичного мистецтва – від аналітичного осмислення музичного тексту до творчої реалізації художнього образу в хоровому звучанні. Виокремлено ціннісну та інформаційно-аналітичну функції підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва до художньої інтерпретації хорових творів як важливого чинника підвищення якості музично-хорової освіти та розвитку творчої індивідуальності педагога-музиканта. З’ясовано, що ціннісна функція в контексті фахової підготовки студентів належить до методологічних, системоутворюючих функцій. Вона є підґрунтям для художньої інтерпретації хорового твору засобами диригентської техніки та відіграє ключову роль у цьому процесі, оскільки спрямована на формування моральних, духовних та естетичних цінностей, розвиток емоційно-образного та інтерпретаційного мислення студентів. Розкрито, що застосування інформаційно-аналітичної функції забезпечує передачу фахових знань та умінь, розвиток інтелектуальних здібностей та формування світогляду студентів, формування в них особистого виконавського бачення музичного твору. Доведено, що комплексне застосування провідних функцій, – ціннісної та інформаційно-аналітичної, спрямоване на формування творчо-самостійної особистості вчителя музичного мистецтва, здатного до творчої художньо-інтерпретаційної діяльності як у виконавському, так і в педагогічному контексті.
ціннісна та інформаційно-аналітична функції
Авторське право (c) 2025 Чжен Тунтун (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
РЕФЛЕКСИВНО-ОРІЄНТОВАНА ТЕХНОЛОГІЯ ФОРМУВАННЯ ТРАНСФЕСІЙНОЇ ГОТОВНОСТІ СТУДЕНТІВ ФАКУЛЬТЕТІВ МИСТЕЦТВ У ПРОЦЕСІ ДИРИГЕНТСЬКО-ХОРОВОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
Досліджується проблема формування трансфесійної готовності студентів факультетів мистецтв у процесі диригентсько-хорової діяльності засобами рефлексивно-орієнтованих технологій. З’ясовано, що однією з провідних тенденцій реформування системи освіти стає її рефлексивна орієнтація. За цих умов постає необхідність впровадження у зміст фахової (диригентсько-хорової) підготовки студентів факультетів мистецтв рефлексивно-орієнтованих технологій, спрямованих на особистісно-ціннісний розвиток особистості. Аналіз праць провідних фахівців у сфері педагогіки мистецтва засвідчив потребу рефлексивного насичення освітніх дисциплін у змісті вищої мистецької освіти. Це зумовлено потребою сучасного суспільства у творчо самостійних, критично мислячих фахівцях, здатних систематизувати та узагальнювати наявний теоретичний та практичний досвід, здобутий у процесі навчання, які володіють навичками самопізнання, саморефлексії, вміннями неупереджено та об’єктивно оцінювати свої можливості тощо. З цих позицій визначено, що реалізація рефлексивної діяльності майбутнього вчителя музичного мистецтва у процесі диригентсько-хорової підготовки відбувається через форму художньої взаємодії з мистецтвом: художньо-педагогічна взаємодія, що виникає у процесі вивчення музично-хорових творів, та художньо-виконавська взаємодія, яка виникає у процесі виконавської діяльності. Доведено, що рефлексивно-орієнтована технологія у змісті диригентсько-хорової підготовки студентів факультетів мистецтв спрямована на формування диригентсько-хорової майстерності в процесі художньої інтерпретації хорових творів, орієнтує студентів на усвідомлення, корекцію та аналіз техніки диригування через самоконтроль та постійний зворотній зв’язок між діями, музичним задумом та реакцією виконавців та слухачів, стимулює студентів до саморозвитку і творчого самовираження у диригентсько-хоровій діяльності.
Авторське право (c) 2025 ЛІ НА (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
МОТИВАЦІЙНО-ЦІННІСНИЙ КОНСТРУКТ ФОРМУВАННЯ ВОКАЛЬНО-ТЕХНІЧНИХ УМІНЬ СТУДЕНТІВ ФАКУЛЬТЕТІВ МИСТЕЦТВ
Досліджується проблема мотиваційно-ціннісного конструкта формування вокально-технічних умінь студентів факультетів мистецтв. Розкрито, що формування вокально-технічних умінь має ґрунтуватися не лише на розвитку технічних аспектів співу, але й на усвідомленні студентами духовно-естетичної, емоційно-ціннісної та культурної сутності вокального мистецтва. Визначено, що без належної мотиваційно-ціннісної основи процес вокального навчання студентів факультетів мистецтв набуває формально-репродуктивного характеру. З цих позицій обґрунтовано, що саме мотиваційно-ціннісний підхід дозволяє інтегрувати професійні знання, уміння і навички з особистісними цінностями, сприяючи становленню цілісної творчої особистості співака, що прагне до фахового самовираження у вокальній роботі. Здійснено критеріально-показникову характеристику мотиваційно-ціннісного компонента вокально-технічних умінь студентів факультетів мистецтв. Критерієм зазначеного компонента визначено ступінь сформованості гуманістичної позиції студентів до впровадження активної навчально-пізнавальної діяльності. Показниками даного критерію обрано: прояв зацікавленості вокально-педагогічною діяльністю та прагнення до фахового самовираження у вокальній роботі. Виявлено, що прояв зацікавленості вокально-педагогічною діяльністю може проступати в двох основних площинах: співацькій та вчительській, тоді як ціннісні важелі виступають векторами самовираження студентів у вокальній роботі, надаючи їй змістової наповненості й визначаючи своєрідне трактування студентами домінант співацької та педагогічної діяльності. Доведено, що ефективне формування вокально-технічних умінь студентів факультетів мистецтв можливе за умов цілеспрямованого розвитку їхньої мотивації до творчої діяльності, формування стійких професійних цінностей, що підтверджує значущість мотиваційно-ціннісної складової вокальної підготовки студентів факультетів мистецтв.
Авторське право (c) 2025 Ван Чжибінь (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Відродження маловідомих імен діячів української музичної культури як один з методів виховання національної свідомості мистецької молоді
У загальному процесі розвитку львівської школи скрипкового мистецтва розглядається життєвий і творчий шлях Івана Омеляновича Левицького – одного з перших українських професійних скрипалів-педагогів. Відомий організатор Шевченківських концертів, хормейстер, викладач по класу скрипки Музичного інституту ім. М. Лисенка у Львові, автор підручників з історії музики та гармонії, з часом цей діяч був незаслужено забутий. Основна увага приділена скрипковій творчості І. Левицького, виконавській та викладацькій діяльності.
навчальні посібники для майбутніх музикантів
Авторське право (c) 2022 https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Формування вокально-виконавської компетентності майбутніх учителів музичного мистецтва як складова підготовки фахівців нового формату
У статті висвітлено актуальну проблему сучасної мистецької педагогіки – формування вокально-виконавської компетентності майбутніх учителів музичного мистецтва, значущої складової підготовки фахівців нового формату. Автором проаналізовано значний масив досліджень вітчизняних науковців з означеної проблеми, наведено різні визначення професійної компетентності майбутніх музикантів-педагогів. Акцентовано увагу на тлумаченнях означеного феномена. Розглянуто різні наукові погляди на специфіку і складники вокального виконавства та відповідно виявлено ряд значущих чинників формування компетентності у обраному напрямку підготовки фахівців нового формату. Виявлено групи професійних компетенцій: особистісні, професійно-педагогічні й функціональні професійні компетенції; проаналізовано тлумачення музично-виконавської компетентності; проаналізовано авторські моделі формування компетентностей спеціалістів мистецької сфери, виокремлено ключові чинники вокально-виконавської компетентності майбутніх учителів музичного мистецтва; науковий пошук у визначенні тлумачення вокально-виконавської компетентності дозволив виокремити наступні компоненти структури формування вокально-виконавської компетентності майбутніх учителів музичного мистецтва: мотиваційно-спрямований; знаннєво-іноваційний; виконавсько-креативний.
Методологічні засади формування емоційно-стильового відчуття фортепіанної музики композиторів-романтиків
Представлено авторське бачення проблеми формування емоційно-стильового відчуття піаністами романтичної музики. Мета роботи полягає в розкритті сутності поняття «емоційно-стильове відчуття» як психологічної категорії, його змістові характеристики та особливості методичних підходів до виконавського відтворення піаністами фортепіанних творів композиторів-романтиків у методологічній парадигмі. Надане власне розуміння цього поняття для представлення піаністами персоніфікованих моделей свого емоційно-стильового відчуття музики композиторів-романтиків. Досягнення поставленої мети визначено основними науковими позиціями для усвідомлення теоретичного і практичного значення обраної категорії. Методологічними засадами визначено науково-теоретичне розкриття відповідних психофізіологічних процесів, надання стильової концепції романтизму та презентація визначених стилістичних особливостей романтичної музики. Наукова новизна роботи полягає у визначенні сутності основного поняття, яким є індивідуально-неповторний емоційний відгук кожного піаніста на музичне інформаційно-стильове повідомлення, закодоване у фортепіанних творах композиторів-романтиків, яке він презентує у власному відтворенні з розкриттям особливостей емоційного відчуття характерних засобів музичної виразності. У висновку визначено основні науково-теоретичні позиції, розкрито теоретичне значення категорії «емоційно-стильове відчуття фортепіанної музики композиторів-романтиків» та пріоритетні особливості функціонування на пропонованих науково-теоретичних засадах. Теоретичні та практичні перспективи обраної теми полягають в подальшому осмисленні, науково-теоретичному обґрунтуванні емоційностильового відчуття музичних творів різних стильових спрямувань.
Педагогічні умови формування здатності магістрантів музичного мистецтва до творчої самореалізації в практичній діяльності
Стаття розкриває специфіку впровадження педагогічних умов формування здатності магістрантів музичного мистецтва до творчої самореалізації в практичній діяльності. Розглянуто значення запровадження педагогічних умов для успішного здійснення продуктивної діяльності. Визначено педагогічні умови формування здатності магістрантів музичного мистецтва до творчої самореалізації у процесі вокально-хорового навчання, а саме: створення освітньо-творчого розвиваючого мистецького середовища; забезпечення тьюторського супроводу вокально-хорової діяльності магістрантів музичного мистецтва спрямованого на досягнення готовності до самореалізації; поєднання теоретичного та практичного досвіду студентів факультетів мистецтв для організації оптимального інформаційного оточення.
формування здатності до творчої самореалізації
Сучасна українська фортепіанна музика як складова педагогічного репертуару (на прикладі творчості композиторів Поділля)
У статті розкрито художньо-педагогічний потенціал фортепіанної музики подільських композиторів Г. Куркова та О. Рєзцова. З цією метою було здійснено комплексний аналіз фортепіанних циклів «Катрусин зошит» Г. Куркова та «Жирафпустун» і «Паперовий кораблик» О.Рєзцова. Визначено стильові особливості їх музики, дидактичні і виховні завдання, досягти яких дозволяє робота над творами цих композиторів у класі фортепіано. Так, «Катрусин зошит» сприяє знайомству учнів з типовими ознаками і засобами виразності первинних жанрів; налаштуванню їх слуху на сприйняття сучасних гармонічних звучань та ускладнених ритмів; розвитку ладового чуття; опануванню різними штрихами і різною силою звучності; формуванню репетиційної техніки. Робота над творами О.Рєзцова, окрім формування й розвитку різноманітних технічних навичок, здатна значно розширити музичний кругозір та асоціативне мислення юного піаніста. Методичні коментарі, якими композитор супроводжує усі п’єси, не лише пояснюють зміст самої музики, але й надають викладачу допомогу у підборі прийомів для формування певних виконавських навичок.
Компетентнісна складова формування творчого потенціалу студентів факультетів мистецтв у контексті фахової підготовки
У статті висвітлено проблему формування творчого потенціалу студентів факультетів мистецтв у процесі підготовки до майбутньої педагогічної діяльності з позицій компетентнісного підходу. Актуалізовано значимість компетентнісноособистісної складової формування творчого потенціалу студентів – майбутніх учителів мистецьких дисциплін – у процесі фахової підготовки на основі означених пріоритетних наукових підходів. Визначено та обґрунтовано опору на принципи гуманізації освітнього процесу, інтегративної спрямованості навчання, залучення учасників навчального процесу до використання сучасних мультимедійних технологій. Акцентовано важливість визначення методичних засад формування творчого потенціалу особистості в контексті фахової підготовки студентів факультетів мистецтв.
Готовність студентів-вокалістів до сценічної діяльності у контексті теорії психологічного стресу
У статті обґрунтовано зміст поняття «готовність студентів-вокалістів до сценічної діяльності». Розглянуто залежність означеного феномена від впливу короткострокових та тривалих стресорів. Проаналізовано складники психологічного стресу (інформаційний та емоційний) і специфіку їх впливу на успішність прилюдної інтерпретації музичних творів студентів-вокалістів. З’ясовано походження спонукальних видів естрадного хвилювання в студентів-вокалістів під час сценічної діяльності. Описано залежність результативності відтворення творчих умінь студентів-вокалістів та їх виконавських навичок від інтенсивності дії стресорів. Висвітлено психологічні механізми регуляції інтенсивності дії інформаційного та емоційного стресу. Доведено, що готовність студентів-вокалістів до сценічної діяльності залежить не тільки від якості підготовки концертної програми та якості технічної оснащеності, а й від їх психологічної готовності прилюдно інтерпретувати музичні твори. Наголошено на потребі виявлення перспективних напрямів пошуку ефективних форм та методів формування готовності студентів-вокалістів до сценічної діяльності.
готовність студентів-вокалістів до сценічної діяльності