Науковий часопис Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Серія 14. Теорія і методика мистецької освіти
У періодичному друкованому виданні "Науковий часопис Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Серія 14. Теорія і методика мистецької освіти" публікуються оригінальні рецензовані статті, авторські дослідження, наукові, методичні, практичні розробки. Засновано 2004 р. ("Науковий часопис НПУ імені М.П.Драгоманова. Серія 14. Теорія і методика мистецької освіти"). Тематичний профіль видання: мистецька освіта; педагогіка мистецтв. Академічний статус збірника: фахове друковане періодичне видання – КАТЕГОРІЯ "Б" – педагогічні науки, спеціальність 014 середня освіта | за предметними спеціальностями (ISCED-F 2013: 0114 Teacher training with subject specialisation) – наказ МОН України від 10.10.2022 р. №894 (додаток 2) зі змінами від 20.12.2023 р. №1543 (додаток 8). Рекомендовано для опублікування результатів дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора наук, кандидата наук, доктора філософії. Періодичність виходу: двічі на рік, нумерація наскрізна, послідовна. Ідентифікатор медіа R30-01418 / Рішення №932 від 28.09.2023, додаток R-2023-00932.pdf (Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення). Web-сторінка видавця і засновника: Dragomanov Ukrainian State University Publishing House journals (udu.edu.ua). Код ЄДРПОУ 44807628. Cуб’єкт медіа у Реєстрі дослідницьких організацій | Research Organization Registry – https://ror.org/00batt813. Журнал відкритого доступу: підтримується з метою глобального обміну знаннями, за умови зазначення вихідних даних кожної статті автора.
Лейпцизька консерваторська традиція в ідеях вищої музичної освіти в Києві та в піаністичній культурі Миколи Лисенка (міждисциплінарні аспекти за 'Теорією піанізму' Віктора Івановського)
Багаторівневою є інтегративна робота з архівами В. Г. Івановського, який працював у Києві у 1920–1940-і роки. Діяльність науковця до недавнього часу залишалася закритою для вивчення темою. Контроверсійним був висновок ученого визнати досягнення німецьких музикантів-теоретиків (згодом розкритикованих радянськими дослідниками) такими, що виявилися плідними для українських і зарубіжних музикантів. Думка не відповідала офіційній концепції часів тоталітарного ідеологічного контролю. У повоєнні роки його праці зникли з обігу. Сучасний інтерес обумовлений тим, що ці погляди відображали загальні тенденції, конкретний досвід київських викладачів-піаністів. Витоки піанізму Миколи Лисенка (1842–1912) і Григорія Ходоровського (1853–1927) розглядаються задля ідентифікації піаністичної культури цих двох випускників Лейпцизької консерваторії (Leipzig Conservatoire / Konservatorium der Musik von Felix Mendelssohn Bartholdy / Conservatory of Music). Також Володимир Пухальський (1848–1933), перший ректор Київської консерваторії (1913), представлений в неочікуваних ракурсах за спогадами сучасників; йдеться про загальноєвропейську культурологічну направленість митця та поважне ставлення до музично-педагогічних напрацювань зарубіжних авторів у методах роботи. Кожен із цих піаністів-викладачів мав самостійний шлях, розпочавши кар’єру в Києві, коли консерваторії як вищої освітньої інституції ще не було. Плідними виявилися синтезуючі тенденції. Важливу роль відіграли українсько-німецькі взаємозв’язки у формуванні узагальненої ідеї вищої мистецької освіти за університетським принципом. Особлива місія належала Миколі Лисенку як піаністу-просвітнику. Саме в його Музичнодраматичній Школі (1904) дирекція Київського 'ІРМО' розгледіла безпосереднього і небезпечного конкурента в отриманні найвищого державного статусу – консерваторії. Протилежні культурні погляди на національне мистецтво спричинили конфлікт інтересів та особистісну публічну конфронтацію: О. М. Виноградський (1855–1912) vs. М. В. Лисенко. У дослідженні долаються концептуальні кліше, висвітлюється багатовекторність генезису української піаністичної культури через міждисциплінарний підхід. Враховуються зарубіжна музична україністика. Важливим є внесок сучасних німецьких учених, Асоціації музикознавців Центральної та Східної Європи (Arbeitsgemeinschaft für die Musikgeschichte in Mittel- und Osteuropa).
українсько-європейські культурні традиції
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Музично-мовний аспект диригентського жесту в міжособистісній взаємодії студентів та керівника оркестрового колективу
Досліджується проблема музично-мовного аспекту диригентського жесту як специфічного художнього феномену в міжособистісній взаємодії студентів та керівника оркестрового колективу. Історичний огляд становлення та розвитку мистецтва диригування від античних часів й до сьогодення засвідчило, що диригентське мистецтво пройшло складний еволюційний шлях від класичної традиції "об’єктивації духовного в тілесному" до сучасних постмодерністських уявлень щодо розуміння жесту як "мови самого життя", "мови до слів". Аналіз техніки диригента, яка ґрунтується на точній системі жестів, що мають свої символічні значення, уможливило розрізнення диригентських жестів: жест як пропозиція; комунікативні "емблемні" жести (жест-увага, жест-запрошення, жест-прохання, жест-заборона тощо); жести-ілюстратори; жести-регулятори та ін. З-поміж важливих комунікативних жестів диригента виокремлено вказівний жест та жест на випередження звучання – ауфтакт, де в сконцентрованому вигляді вміщується вся важлива інформація про музичний твір. Визначено, що рівень майстерності диригента оцінюється за його технічними можливостями передачі та донесення музичної інформації в міжособистісній взаємодії з учасниками оркестрового колективу. У змісті фахового навчання студентів мистецьких спеціальностей особливого значення набуває диригентська підготовка, яка ґрунтується на кращих традиціях українського та зарубіжного диригентсько-оркестрового виконавства. Професійна діяльність сучасного диригента вирізняється особливою складністю й виступає особливим видом художньої комунікації, що передбачає творче спілкування з музикою, оркестрантами та слухацькою аудиторією завдяки оволодінню диригентом мануальною жестикуляцією як специфічною невербальною музично-мовною системою для міжособистісної взаємодії з учасниками колективу.
Хорові твори Анатолія Авдієвського як навчально-методичний матеріал на заняттях з музично-теоретичних дисциплін
Досліджуються шляхи використання хорових творів Анатолія Авдієвського на заняттях з музично-теоретичних дисциплін зі студентами мистецьких спеціальностей. Розкривається художній та методичний потенціал хорових творів композитора з точки зору їх залучення у навчальний процес з сольфеджіо, гармонії та аналізу музичних творів. Проаналізовано яскраві приклади творчого доробку А. Авдієвського в різних жанрах та обґрунтовано доцільність їх використання під час занять з музично-теоретичних дисциплін. Запропоновано огляд праць відомих дослідників, присвячених висвітленню творчої особистості Анатолія Авдієвського в контексті української музичної культури, а також багатогранної діяльності митця. Його робота була тісно пов’язана з навчальним процесом у Національному педагогічному університеті імені М. П. Драгоманова, зокрема, активною співпрацею з викладачами та студентами, що сприяло залученню творів Анатолія Авдієвського до репертуару студентських хорових колективів та індивідуальних занять з диригування. У зв'язку з цим представлено розширений міждисциплінарний підхід до вивчення творів композитора як навчально-методичного матеріалу на інших фахових дисциплінах. Аналізуються фрагменти окремих обробок пісень народів світу, а також оригінальні хорові твори Анатолія Авдієвського, які доцільно пропонувати студентам на заняттях з музично-теоретичних дисциплін. На основі ретельного відбору фрагментів музичних творів Анатолія Авдієвського відповідно до навчальної тематики показано, що використання цих творів на заняттях з музично-теоретичних дисциплін урізноманітнює види творчої діяльності студентів, підвищує ефективність навчання, збагачує їхній музичний тезаурус, а також сприяє формуванню художніх уподобань студентів та їхнього розвитку як професійних музикантів і викладачів.
Актуальність вивчення народних жанрів у підготовці майбутніх музикантів: на прикладі стилістики дойни
Досліджуються особливості стилю 'дойна' як поліетнічного жанру народної музики. Аналізуються характерні риси – імпровізаційність, мелодична орнаментика, ладова основа, метро-ритмічна свобода (rubato) та емоційна насиченість. Необхідність ознайомлення здобувачів-музикантів зі стилістичними виконавськими традиціями дойни обґрунтовується тим, що жанр має високий потенціал для творчої роботи. Приклади корисно включати в музично-педагогічний репертуар, використовувати в сценічно-просвітницькій практиці, зокрема, для вдосконалення внутрішнього музичного слуху, формування художніх уявлень, задля розвитку чистоти інтонування, як засіб мотивації щодо вдосконалення технічної майстерності, в оволодінні елементарними імпровізаційними навичками. Подано приклади типових мелодичних зворотів та орнаментів дойни. Показано принципи модальної гармонії. Використання названого поліетнічного стилю (жанру) є перспективним у навчальному процесі на всіх етапах і рівнях професійної музичної освіти.
Особливості розвитку витривалості у дітей молодшого шкільного віку на уроках хореографії
У контексті дослідження ефективних методів виховання молодших школярів засобами мистецтва розглядаються уроки хореографії. Поєднання елементів ритміки, гімнастики, танцювальних рухів сприяє розвитку координації, гнучкості, пластичності, а також допомагає розвивати фізичну вправність і витривалість у дітей молодшого шкільного віку. Виконання складних хореографічних комбінацій, необхідність підтримання певного темпу створюють сприятливі умови для тренування аеробних можливостей організму. Відтак, розвиток витривалості передбачає поетапне збільшення навантаження, і педагогухореографу слід подбати, щоб не перевантажити дитину і застерегти від травмування під час репетиційного процесу. Різноманітність завдань на комплексний розвиток фізичної вправності на уроках хореографії передбачає постійний педагогічний контроль і корекцію техніки виконання вправ. Ефективність методики проявляється в тому, що діти краще і довше виконують хореографічні вправи без помітного погіршення результативності, підтримуючи стабільність і баланс тіла за рахунок збереження фізичної енергії під час виступу.
Мотиваційно-ціннісний компонент виконавської культури підлітків
Висвітлено особливості мотиваційної-ціннісної сфери виконавця-співака підліткового віку. Успішність та реалізованість в процесі вокально-виконавської діяльності детермінується наявністю мотивації, потреб та інтересу. Показниками мотиваційноціннісного компонента визначено: прояв інтересу в процесі вокально-виконавської діяльності; прагнення вокаліста підліткового віку до постійного самовдосконалення; наявність ціннісних орієнтирів виконавської культури. Виконавська культура – це полімотивована система, яка включає в себе: мету; наявність мотивації та ціннісних орієнтирів; діяльність, яка підпорядковується потребам та інтересам вокаліста-підлітка; успішністю та реалізацію в процесі вокально-виконавської діяльності, що надихає на подальші звершення.
Академічний етос студентів в університетському освітньому середовищі
Стаття присвячена висвітленню комплексної структури академічного етосу в мистецькій освіті. Діяльність вчителя мистецьких дисциплін має орієнтуватися на набуття компетентнісних якостей у межах усталеної діяльності, в осягненні сутності, форми і змісту мистецтва, у розмаїтті підвидів та в міждисциплінарній взаємодії. Розв’язання поточних педагогічних проблем, що виникають у процесі роботи фахівця в певному мистецькому освітньому середовищі, значною мірою залежить від обраних методів взаємодії з учнівською молоддю, студентами. Пріоритетним пропонується розглядати фасетний підхід у мистецькій освіті у поєднанні з іншими (гуманістичним, культурологічним, мистецтвознавчим та естетико-синергетичним). Реалізація принципу є дієвою в методологічному різноманітті мистецької педагогіки, сприяє підвищенню компетентнісної орієнтації викладачів мистецьких дисциплін у суміжних галузях.
методична підготовка викладачів мистецтв
Специфіка та педагогічні принципи творчо-сценічної діяльності підлітків в ансамблі української народної музики
Стаття присвячена характеристиці творчо-сценічної діяльності підлітків у ансамблі народної музики "Первоцвіт". Особливістю їх діяльності є поєднання вокального та музично-інструментального виконання українських народних пісень з їх інсценізацією. Визначені основні засади навчально-виховної підготовки учасників ансамблю для опанування музичними навичками гри на інструменті, вокальними прийомами звуковидобування у поєднанні з театралізацією як невід’ємною частиною творчо-сценічної виконавської діяльності. Розглянуті особливості роботи з підлітками на основі виконання творчих завдань. Розкриті педагогічні принципи організації навчального процесу, які полягають у необхідності оволодіння базовими вокальними, музично-інструментальними та сценічними навичками вихованців закладів позашкільної освіти підліткового віку, їх зацікавленості музично-театральним ансамблевим дійством і набуттям умінь залучати до виконавського процесу елементи акторської та сценічної гри.
педагогічні принципи організації навчального процесу
Аналіз особливостей прояву емоційного інтелекту підлітків на уроках музичного мистецтва в науково-методичній літературі
Концепція емоційного інтелекту є вагомим аспектом для здійснення освітнього процесу у закладах загальної середньої освіти в процесі музичного навчання школярів підліткового віку. Феномен музичного інтелекту має безпосередній змістовий зв’язок із ментальністю людини, уявленням про картину світу, є складним явищем, поєднує розумово-інтелектуальні, емоційно-почуттєві, образно-інтуїтивні моделі поведінки особи. Особливості становлення емоційної сфери підлітків залежать від оточення; усвідомлення індивідуальних особливостей; ставлення до навколишнього світу, до себе; перебудови потреб і мотивів, поведінкових норм; зміни вимог суспільства до самих підлітків, що змушує погоджувати свої потреби з очікуваннями оточуючих та вимогами соціальних норм.
Синергетичний підхід у фаховій підготовці майбутніх учителів музичного мистецтва
Синергетичний підхід уможливлює майбутнім вчителям музичного мистецтва адаптуватися до тих змін, які відбуваються в суспільстві і музично-освітній галузі, сприяє розвитку навичок самоорганізації та саморегуляції. До того ж синергетика сприяє об’єднанню різних дисциплін і допомагає студентам бачити зв’язки між різними галузями знань, жанрами музичного мистецтва, що позитивно впливає на інтелектуально-творчий розвиток і якість інтерпретації музичного твору. Усі ці переваги роблять синергетичний підхід важливим і ефективним інструментом для покращення якості освіти та готовності майбутні учителів музичного мистецтва до викликів сучасного світу. Тож у контексті предметного поля нашого дослідження нами охарактеризовано характерні особливості означеного феномену в контексті фахової підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва, з-поміж яких: творчий розвиток, самоорганізація, неврівноваженість, хаотичність та флуктуація.
Застосування сучасних технологій навчання на практичних заняттях сольфеджіо
Сольфеджіо є однією з базових дисциплін і основним компонентом музичної освіти, що надає студентам навички розпізнавання, аналізу та інтерпретації музичних творів, забезпечує розвиток слуху, інтонації та музичної грамотності. На сучасному етапі комплексний підхід до викладання сольфеджіо передбачає ретельну роботу викладача над розвитком здібностей студентів, а саме: музичного слуху, музичної уяви, почуття ритму, естетичного смаку, музичної пам’яті, емоцій тощо. Навчання сольфеджіо сьогодні потребує використання сучасних принципів, методів, форм та інноваційних технологій навчання. Впровадження сучасних підходів до питань практичного засвоєння навичок сольфеджіо доцільно здійснювати на основі спеціалізованих комп’ютерних програм для мобільних пристроїв та ПК таких, як Musica, Tenuto, Ear Master, Music Theory Helper, які мотивують студентів до самостійного вивчення дисципліни і розвитку власних музичних здібностей.
Мотиваційно-інформаційна спрямованість музично-виконавської комунікативності здобувачів вищої мистецької освіти: формувальний етап експерименту
Стаття розкриває орієнтаційно-установчий етап формування музично-виконавської комунікативності здобувачів вищої мистецької освіти у студентів-інструменталістів на прикладі мотиваційно-інформаційного компонента. Перший етап формувального експерименту передбачав забезпечення цільової орієнтації студентів-інструменталістів на усвідомлене формування в них музично-виконавської комунікативності шляхом педагогічного стимулювання вектору мотиваційної спрямованості на фахове провадження музичновиконавської діяльності через пролонгацію і поглиблення потребової спонуки щодо перманентного удосконалення музично-виконавських умінь. Перший показник сформованості мотиваційно-інформаційного компонента музично-виконавської комунікативності – наявність в студентів факультетів мистецтв фахової спрямованості на виконавську діяльність, причому зміст фахової спрямованості на виконавську діяльність обов’язково включає також уявлення студентів про стратегічну акме-мету її провадження – набуття належного професіоналізму у галузі інструментального виконавства. Другий показник сформованості мотиваційноінформаційного компонента музично-виконавської комунікативності – вияв потреби в удосконаленні виконавської діяльності через здобуття необхідних умінь та навичок інструментального виконавства на базі методів розвитку інтересу до інструментального виконавства, інтегрованих із іншими методами мистецького навчання
Співацька розвиненість студентів факультетів мистецтв як синергетична система у контексті бінарних опозицій класичної та постнекласичної парадигми синергетичного підходу
Розкриваються методичні переваги розбудови системи співацької розвиненості студентів факультетів на основі бінарних опозицій класичної та постнекласичної парадигми синергетичного підходу. До характерних властивостей системи належать самоорганізованість, відкритість, когерентність, емерджентність, флуктуація. Конкретизується сукупність модифікованих і адаптованих до тематики співацької розвиненості бінарних опозицій класичної та постнекласичної парадигми, що уможливлює отримання методичних переваг та синергетичних ефектів у пришвидшенні динаміки співацького розвитку, збалансованості під час формування вокальних умінь.
Формування готовності студентів факультетів мистецтв до роботи з навчальним хоровим колективом
Висвітлюються теоретичні та методичні аспекти формування готовності майбутніх учителів музичного мистецтва до практичної роботи з навчальним хоровим колективом. На основі аналізу та узагальнення наведених джерел готовність студентів до педагогічної взаємодії з навчальним хором визначається як складне, цілісне, особистісне, динамічне утворення, що визначає спрямованість майбутніх учителів музичного мистецтва на успішне співробітництво, оптимальну, цілеспрямовану спільну музично-педагогічну діяльність. Доведено, що готовність до продуктивної фахової роботи з хоровим колективом є однією із складових професійно-педагогічної підготовки майбутніх вчителів музичного мистецтва і ключовим вектором у формуванні професійно значущих особистісних якостей студентів, тобто, являється сутнісною характеристикою результату професійної підготовки майбутнього вчителя музичного мистецтва. Готовність до продуктивної роботи з навчальним хором передбачає, насамперед, самостійну навчально - пізнавальну діяльність студента: від розв’язання низки технічних та творчих завдань до об’єктивної самооцінки результатів діяльності та їх корекції. Це вимагає від викладача створення умов для творчої діяльності студентів, спрямованої на саморозвиток особистості та професійну самоорганізацію, актуалізацію придбаних практичних знань та набуття практичного виконавського досвіду.
Підвищення мотивації китайських студентів-магістрантів до концертмейстерської діяльності для удосконалення виконавської майстерності
У статті висвітлені умови підвищення мотивації китайських студентів-піаністів до концертмейстерської діяльності під час навчання у магістратурі. Мотивація має потужний вплив на позитивне ставлення студентів-піаністів з Китаю до концертмейстерської та ансамблевої діяльності. Вона спонукає їх до цілеспрямованої активності, зумовлює вибір певної лінії поведінки. Аналіз наукової літератури за напрямом дослідження дозволив виявити ментальні особливості, пов’язані з неповторними традиціями китайського народу. Китайські студенти потребують всебічної допомоги у процесі адаптації до нових соціокультурних умов у процесі навчання в закладах вищої музично-педагогічної освіти. Це зумовлено тим, що майстерність концертмейстера-піаніста вимагає від виконавця поліфункціональної діяльності і передбачає засвоєння знань та умінь у роботі з вокалістами, струнними і духовими інструменталістами, а також з хоровими колективами і виконавцями на народних інструментах. Мотивація китайських студентів до концертмейстерської діяльності розглядається як система специфічних та необхідних спонукань, необхідних для ефективного опанування мистецтва концертмейстера та використання у подальшій виконавській і педагогічній діяльності.
Мотиваційно-ціннісний конструкт підготовки студентів факультетів мистецтв до мистецько-освітнього проєктування
У статті розглянуто думки вчених щодо мотиваційно-ціннісного конструкту у створенні сприятливих умов для саморозвитку особистості через залучення до креативного середовища. Організаційно-процесуальний структурний компонент охоплює компетентність майбутніх учителів музичного мистецтва і хореографії як результат розуміння та керівництва внутрішньою та зовнішньою динамікою існування мистецьких явищ, задіяння функціонального потенціалу, координації розвитку освітніх проєктів. Критерії та показники означеного феномена: міра ефективності та адаптованості у організації і рішенні різномасштабних проєктно-ділових завдань. Показники організаційнопроцесуального компонента: спроможність студентів факультетів мистецтв до моделювання проектів; володіння комплексом інтегрованих мистецько-педагогічних умінь для здійснення різнобічної художньої комунікацій та організаційних дій.
Творчий розвиток майбутніх педагогів-хореографів як напрям їх професійної підготовки
Сучасне суспільство орієнтує мистецьку освіту на формування високо кваліфікованих педагогів-хореографів, спрямованих на постійний творчий саморозвиток і самовдосконалення, реалізацію особистісного потенціалу в освітній та подальшій фаховій діяльності, у тому числі щодо спонукання своїх вихованців до креативності у процесі хореографічного навчання. У статті наведено думки закордонних і вітчизняних науковців стосовно природи людської творчості та психології творчої діяльності; уточнено сутність поняття творчості у контексті освітньої та професійної діяльності студентів-хореографів. На основі аналізу освітньо-професійних програм підготовки студентів спеціальності 024 «Хореографія» у ЗВО України обґрунтовано важливість їх творчого розвитку та визначено, що він виступає наскрізним напрямом професійної підготовки, який пронизує всі види, форми, методи та засоби теоретично-пізнавальної, художньо-інтерпретаційної та практично-виконавської діяльності.
майбутні викладачі хореографічних дисциплін
Особливості методики викладання хорового диригування у закладах вищої мистецької освіти
Розглядаються методичні принципи диригентської підготовки студентів вищих мистецьких закладів до роботи з хоровими колективами. Розкриті основні позиції: поступовість, повторність, системність і регулярність, індивідуалізація і специфічність тренувальних ефектів. Педагогічні умови навчання диригентському мистецтву базуються на активізації творчого процесу, з урахуванням взаємодії колективних та індивідуальних форм навчання. Обґрунтовуються ефективність методів викладання хорового диригування у вищих мистецьких закладах освіти за рахунок удосконалення сформованості диригентських умінь і навичок, із збільшенням обсягів індивідуальних завдань для майбутніх керівників хорових колективів.
Фортепіанне виконавство як засіб формування творчо-інтегративного мислення майбутніх учителів музичного мистецтва
У статті розкриваються особливості фортепіанного виконавства, надаються його специфічні характеристики, підкреслюється творча природа та інтерпретаційна основа, проводиться розгляд фортепіано як універсального інструменту. Фортепіанне виконавство є важливим засобом розвитку творчо-інтегративного мислення майбутніх педагогівмузикантів, оскільки має високий духовний і творчий потенціал, особливі засоби художньої виразності, велику популярність у світі. Інтегративний характер фортепіанного виконавства підкреслюється поєднанням діяльності соліста-інструменталіста з ансамблевою та концертмейстерською роботою. У межах фортепіанного виконавства творчо-інтегративне мислення може формуватися у процесі роботи над музичним твором й передбачає врахування етапності та послідовності. При розучуванні музичного твору, яке проходить у три головних етапи, відбувається оволодіння музично-виконавськими навичками та історично-теоретичними знаннями, які виступають важливими складовими виконавської діяльності на основі взаємопроникнення та поєднання. Фортепіанний твір, як явище культури, містить у собі елементи інтегративності: художній зміст й образ; виразність інтонування; оригінальність інтерпретації; особливість звуковидобування; технічні завдання. У межах фортепіанного виконавства цілісна взаємодія мисленнєвих операцій і практичних умінь створюють необхідне середовище для успішного розвитку творчоінтегративного мислення студентів вищих мистецьких закладів. Формування творчоінтегративного мислення майбутнього педагога-музиканта у межах фортепіанного виконавства включає активність педагогічного впливу й творчого пошуку, цілісність мисленнєвої діяльності, широкий культурний світогляд, досвід сценічного виконання.
Готовність майбутніх учителів музичного мистецтва до вокально-хорової роботи: сутність та специфіка
Проблема готовності майбутніх учителів музичного мистецтва до вокально-хорової роботи як одного з провідних напрямків фахового навчання студентів факультетів мистецтв розглядається на основі аналізу поняття «готовність» у психологічному, педагогічному, етнопедагогічному та музично-педагогічному аспектах. Виявляється зв’язок із проблематикою інших мотиваційних утворень: потреб, інтересів, психологічних установок. Формування установки на провадження вокально-хорової роботи ґрунтується на педагогічному стимулюванні стійких інтересів до комплексу ідей, принципів, засобів і методів функціонування шкільного хорового колективу, забезпечуючи постійне розширення обсягу художньо-естетичних потреб. Усвідомленість набутої студентами факультетів мистецтв вказаної установки на успішне провадження фахової діяльності засвідчує ступінь готовності майбутніх учителів музичного мистецтва до повноцінної самостійної вокально-хорової роботи.
Підготовка здобувачів вищої освіти факультетів мистецтв до проєктної діяльності в мистецько-освітній сфері
Дефініція "проєкт" розглядається із зазначенням основних позитивних моментів даної форми активності (діяльність, тимчасовість, командність, злагодженість, креативність, делегування повноважень, платформа для самореалізації). Розглянуто змістовне наповнення мистецько-освітніх проєктів та теоретично-методичні засади залучення до них студентів факультетів мистецтв. Описано види освітніх та мистецьких проектів із зазначенням завдань, способів інтеграції художньо-естетичної, культурноосвітньої бази з різними прагматичними, підприємницько-комерційними видами діяльності, такими як менеджмент, гібрідний бізнес, які просякнуті процесами технократії та інформатизації. Наголошено, що спільна діяльність фахівців різного профілю надає унікальності конкретному тимчасовому заходу та колективу, створює виняткову енергетику та творчу атмосферу, орієнтує до партнерських стосунків, реалізує діалог між різними видами мистецтва, включає зразки високого мистецтва, популяризує досягнення різних жанрів і стилів культур на стику усталених і нових позицій, сприяє самореалізації його учасників, надає широкій громадськості можливість ознайомитися з найкращими роботами. Підкреслено, що залучення студентів до мистецько-освітніх проектів орієнтує їх до набуття нових навичок, глибокого розуміння культурних норм, передачі цінностей, встановлення етичних рамок, збереження творчої автономії. Продемонстровано синтетичну органічність фізичного та віртуального вимірів, синтезу освіти, мистецтва та інтерактивних платформ у сучасних публічних просторах творчої співпраці над проектами.
Розвиток особистісних компетентностей студентів у процесі самостійної мистецької діяльності
Компетентнісний підхід є одним із пріоритетних у сучасному освітньому просторі. Зосереджується увага на особистісному типі навчального процесу, цільовій спрямованості підготовки спеціалістів. Особистісна компетентність базується на саморозвитку, самовдосконаленні студентів, практичній самореалізації набутих знань і вмінь. Пропонується визначення сутності особистісної компетентності, механізми, важливі складові та умови її розвитку. Визначено ряд особистісних здібностей майбутніх фахівців, що мають стратегічний характер. Виокремлюються і характеризуються типи самостійної роботи, акцентується увага на важливості модульно-рейтингової системи навчання (диригування, музичний інструмент, вокал, методика музичної освіти; постановка народного, класичного, бального танців; малюнок, рисунок тощо) для розвитку особистісної компетентності студента.
Формування професійних компетентностей майбутніх учителів мистецтва засобами української народної пісні
У дослідженні висвітлені сучасні підходи до розуміння сутності поняття «професійна компетентність вчителя мистецтва», визначено роль народної пісні як засобу національного виховання та розвитку художньо-педагогічних умінь здобувачів вищої освіти. Важливим етапом фахового становлення здобувачів вищої музично-педагогічної освіти є музично-виконавська підготовка, спрямована на розвиток в студентської молоді художньо-інтерпретаційних компетенцій, компетентностей та досвіду у сфері музичного виконавства української народної пісні. Така підготовка здійснюється передусім у процесі вивчення теоретичних і практичних освітніх компонентів освітньо-професійної програми. Розкрито ключові напрями музичновиконавської підготовки майбутніх педагогів-музикантів, серед яких прослуховування та перегляд видатних виконавців народної пісні, технічний розвиток, формування здатності до творчої інтерпретації музичних творів. Запропоновано шляхи та методи реалізації цих напрямів на заняттях з музично-виконавських дисциплін. Запропоновано проведення майстер-класу «Живе слово пісні: мистецтво інтерпретації української народної пісні»
Використання традиційних та цифрових методів навчання на заняттях з хорового диригування
Висвітлюється проблема інтеграції цифрових технологій у процес професійної підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва, зокрема у викладанні хорового диригування як складової мистецької освіти, є центральною темою дослідження. Особлива увага приділяється цифровій трансформації мистецької освіти, у цьому контексті підкреслюється важливість оновлення змісту та методичного забезпечення освітнього процес шляхом впровадження цифрових інструментів, платформ, мультимедійних ресурсів і віртуальних середовищ, що сприяють більш гнучкому, індивідуалізованому та інтерактивному навчанню. Поєднання традиційних та інноваційних підходів позитивно впливає на розвиток диригентських навичок, художнього мислення, творчої інтерпретації музичного твору, а також загальної музично-педагогічної майстерності майбутніх фахівців
Стильовий аналіз творів музичного мистецтва як підґрунтя виконавської компетентності студентів магістратури
Увага приділяється особистісній системі цінностей майбутніх педагогів, її світоглядним пріоритетам, естетичним уподобанням, духовним орієнтаціям, оскільки в сучасному виконавському процесі інколи спостерігається тенденція до втрати логіки, краси та естетики. Автор звертає увагу на оволодіння технологіями формування виконавської компетентності студентів-магістрів у контексті стилістичного аналізу творів музичного мистецтва, який має свої завдання, методи, форми, засоби та особливості на зазначених етапах. Також зазначається, що протягом своєї історії фортепіанне виконавство зазнало якісних змін і трансформацій у змісті, формах, жанрах, стилях, адаптувався до культурноісторичного фону епох, формувало власну культуру і коди, які транслювали досвід, традиції та цінності різних епох, зокрема бароко, класицизму, романтизму, імпресіонізму та модерну.
Проблема стилю в контексті музичної педагогіки
Розглядається процес формування поняття стилю в мистецтві та узагальнено погляди науковців щодо визначення сутності досліджуваного феномена. Незважаючи на безліч існуючих потрактувань, єдиного визначення стилю немає. Розглянуто музичний стиль в історичному аспекті, у зв’язку з чим порушено питання взаємодії видів мистецтва відповідно до соціокультурного контексту історичної епохи. Проаналізовано зміст виконавського стилю у контексті виконавської інтерпретації на основі стильового підходу; стилю управління в межах стилю керівника колективу; педагогічного стилю з урахуванням стилів навчання відповідно до типів сприйняття інформації учнями. Виявлено, що осмислення поняття «стиль» у контексті музичної педагогіки пов’язано з розумінням стилю як найбільш загальної категорії художнього мислення, що впливає на формування індивідуального педагогічного стилю кожного фахівця.
Поняття візуалізації у контексті музичного мистецтва
У статті розкриваються сутнісні показники візуалізації в музичному мистецтві як важливого засобу пізнання та інтерпретації музичних творів. Визначено, що візуалізація реалізується на основі складних психічних процесів та механізмів (уяви, фантазії, асоціативного мислення, синестезії тощо), а також сприяє глибшому розумінню музичних образів, усвідомленню їх емоційно-структурної цілісності. У психології поняття «візуалізація музичних творів» трактовано в контексті перетворення свідомістю людини сприйнятої звукової інформації у візуально-образний змістовий контекст, який залежить від творчої активності та має яскраво виражений індивідуальний характер. Проаналізовано концепцію візуалізації К. Г. Юнга, ідеї інших представників психології (Т. Адорно, Г. Руссо, М. Торнтон, Д. Хілман, М.-Л. Франц, Р. Ассаджолі та ін.). Розглянуто практичний досвід та творчі експерименти музикантів у галузі візуалізації музичних образів (М. Чюрльоніс, О. Мессіан, Г. Шенкер, Д. Боуї та ін.). Описано сучасні засоби, методи, у тому числі цифрових технологій для візуалізації музичних образів, серед яких: відеографіка, кольорові діаграми та спектрограми, анімовані хвилі, інтерактивні спецефекти та ін.
Розвиток музичного слуху в контексті фортепіанної підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва
Розглядається сутність і значення професійного музичного слуху в системі фортепіанної підготовки майбутніх учителів музичного мистецтва. Розвиток музичного слуху у студентів-піаністів ґрунтується на здатності усвідомлено та диференційовано сприймати музичного звучання і функціонує на основі слухових уявлень, що забезпечує отримання звукової інформації для музичного мислення. Окреслено основні аспекти музичного слуху у виконавській діяльності. Охарактеризовано та висвітлено види музичного слуху, зокрема мелодичний, гармонічний, поліфонічний, тембровий та внутрішній слух, визначено ефективні методи та прийоми їх розвитку. Підкреслено, що музичний слух сприяє повноцінному сприйняттю й розкриттю художнього задуму музичних творів, їх творчому втіленню у виконанні та є необхідною умовою оволодіння виконавськими уміннями і навичками. Акцентовано увагу на важливості цілеспрямованого розвитку музичного слуху як основи інтерпретаційного осягнення, художньо виразного та якісного виконання музичних творів.
Підготовка студентів мистецьких спеціальностей до виконання старовинної барокової музики: художньо-стилістичний та технологічний аспекти
Досліджено культурно-історичні, художньо-естетичні, жанрово-стильові особливості доби бароко й визначено важливість та доцільність застосування автентичного підходу до виконання старовинної барокової музики в сучасному музичному виконавстві. Обґрунтовано основні принципи музичного мислення за доби бароко, які зумовлені зверненням до унікальної сутності «Я» людини. Розкрито появу нових музичних барочних інструментів, нових жанрів інструментальної музики: соната, концерт, сюїта тощо. Виокремлено художньо-стильовий та технологічний аспекти у підготовці студентів мистецьких спеціальностей до виконання старовинної барокової музики з урахуванням автентичного підходу. Розкрито особливості набуття студентами відповідних знань й технічних умінь для глибокого опанування специфічними навичками, необхідними для автентичного виконання в стилі бароко. Наведено практичні поради щодо роботи викладача зі студентами над музичними творами барокової доби. Застосування автентичного підходу пробуджує в студента відчуття самостійності та креативного підходу до музичного виконавства, що дозволяє йому розвиватися як художнику, музиканту, інтерпретатору та сприяє глибшому розумінню історичного й стилістичного контексту барокової доби.
підготовка студентів мистецьких спеціальностей
Авторське право (c) 2024 https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Порівняльний аналіз виконавських інтерпретацій Сонати Й. Брамса № 2 для кларнета (або альта) з фортепіано
Стаття висвітлює дві унікальні інтерпретації сонати Й. Брамса №2 для кларнета (або альта) з фортепіано. Твір Й. Брамса розглянуто з точки зору композиторського задуму (реального, умовнореального, гіпотетичного). У процесі аналізу сонати визначена її музична і композиційнодраматургічна ідея, що дозволило проаналізувати інтерпретації цього музичного твору у виконавських версіях для кларнета і альта. Порівняльний аналіз виконання цього твору видатними музикантами доводить, що поглиблене занурення у процес осмислення виконавських інтерпретацій музичних творів дозволяє найактивніше проявити себе у навчальної та виконавської діяльності.