Науковий часопис Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Серія 19. Корекційна педагогіка та спеціальна психологія
Проблеми навчання, виховання, освіти, соціалізації, абілітації та реабілітації осіб з порушеннями психічного та (або) фізичного розвитку різних вікових категорій – від раннього дитинства до періодів після шкільного професійного навчання та самостійної трудової діяльності у дорослому віці. Збірник входить до «Переліку наукових фахових видань України» (Наказ Міністерства освіти і науки України № 886 від 2 липня 2020 р.). Науковому виданню присвоєно категорію «Б» у галузі педагогічних, психологічних наук (012 – Дошкільна освіта, 013 – Початкова освіта, 014 – Середня освіта, 015 – Професійна освіта (за спеціальностями), 016 – Спеціальна освіта; 053 – Психологія), відповідно, у Часописі можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора наук, кандидата наук та ступеня доктора філософії. Мова публікацій: українська, англійська. Збірник наукових праць «Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М.П.Драгоманова. Серія 19. Корекційна педагогіка та спеціальна психологія» виходить двічі на рік. Редакція здійснює присвоєння кожному опублікованому матеріалу міжнародного цифрового ідентифікатора DOI.
ПОРІВНЯЛЬНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ РОЗВИТКУ КОГНІТИВНИХ ФУНКЦІЙ ДІТЕЙ З НОРМОТИПОВИМ РОЗВИТКОМ ТА РОЗЛАДАМИ АУТИЧНОГО СПЕКТРА
У статті розглянуто особливості когнітивного розвитку дітей з розладами аутистичного спектра (РАС) у порівнянні з дітьми з нормотиповим розвитком. Теоретична частина дослідження містить аналіз підходів до розуміння когнітивного розвитку – як становлення пізнавальних процесів та як формування інтегрованих когнітивних функцій. У статті представлено результати пілотного дослідження, в межах якого було визначено діагностичні критерії, обґрунтовано вибір психодіагностичних методик та перевірено їх застосовність на цільових групах. В процесі дослідження застосовувалися нейропсихологічні методики для оцінки пам’яті, уваги, виконавчих функцій, мовлення та праксису, а також стандартизовані шкали розвитку дітей. Для обробки результатів використовували методи математичної статистики, включно з порівняльним аналізом та кореляційними дослідженнями. Застосування методів математичної статистики дозволило виявити статистично значущі відмінності між дітьми з РАС та їх однолітками з нормотиповим розвитком за низкою показників. Отримані дані підтверджують доцільність індивідуалізованого підходу до діагностики та освітньої підтримки таких дітей.
Авторське право (c) 2025 Г.В. Андрієнко, І.Г. Тітов (Автор)
ЕМПІРИЧНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ ОСОБЛИВОСТЕЙ ПРОФЕСІЙНОЇ САМОСВІДОМОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ СПЕЦІАЛЬНОЇ ОСВІТИ
В статті представлено результати емпіричного дослідження особливостей професійної самосвідомості здобувачів вищої освіти зі спеціальної педагогіки. Процес визначення самосвідомості характеризується взаємопов’язаністю психологічних та педагогічних аспектів що безпосередньо впливають на його професійну зрілість та ефективність у корекційній діяльності. Підготовка фахівців на факультеті спеціальної та інклюзивної освіти є фундаментом професійної компетентності корекційного педагога, дозволяючи йому ефективно працювати з дітьми із особливими освітніми потребами, сприяючи їхній успішній інтеграції в суспільство. За результатами розподілу студентів за статусами професійної ідентичності виявлено, що найбільша частка студентів перебуває в статусі мораторію, тобто в стані кризи професійної ідентичності та активного пошуку варіантів її вирішення. Найменш поширеним виявився статус псевдоідентичності, який характеризується відчуженням від власної ідентичності та професійних ролей. Виявлено, що незначна кількість студентів мають негативний комплекс з переважанням зовнішньої негативної мотивації, що свідчить про вибір професії під тиском обставин або страх невдачі. Аналіз типів професійної самосвідомості виявив неоднорідність процесів професійного становлення. Аналіз структурних компонентів професійної самосвідомості показав, що найбільш розвиненими в майбутніх фахівців спеціальної освіти є мотиваційно-ціннісний та емоційний компоненти. Найменш розвиненим є операційний компонент що відображає недостатню впевненість студентів у власних практичних навичках. Це вказує на необхідність посилення практичної складової професійної підготовки. Встановлено важливість альтруїстичних властивостей та внутрішньої мотивації для формування професійної самоідентичності корекційних педагогів. Зазначено, що першочерговим завданням формування професійної самосвідомості здобувачів вищої освіти стає забезпечення під час навчання в університеті атмосфери довіри, взаємної поваги та конструктивної підтримки. Визначено, що розвиток самосвідомості майбутніх фахівців включає самопізнання, саморозуміння та здатність до професійної рефлексії.
Авторське право (c) 2025 О.Є. Шульженко (Автор)
АКТИВІЗАЦІЯ МОВЛЕННЄВОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ДІТЕЙ СТАРШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ З ІНТЕЛЕКТУАЛЬНИМИ ПОРУШЕННЯМИ
У статті розкрито сутність та представлено всебічний аналіз особливостей розвитку мовлення дітей старшого дошкільного віку з інтелектуальними порушеннями та розкрито провідні психологічні механізми, які визначають формування їхньої мовленнєвої діяльності. Акцентовано увагу на специфічних труднощах, що виникають у таких дітей під час опанування мовленнєвих умінь, зокрема недостатній мотивації до мовленнєвого висловлювання, обмеженості словникового запасу, труднощах у розумінні зверненого мовлення й побудові власних висловлювань. У цьому контексті підкреслено вагоме значення системної корекційно-розвиткової роботи, спрямованої на цілеспрямоване формування мовленнєвих, пізнавальних та соціальних навичок. Стаття детально висвітлює методику організації занять, що стимулюють мовленнєву активність дітей 5–6 років з інтелектуальними порушеннями, з використанням спеціально підібраних вправ і дидактичних ігор на соціально-побутову тематику. Такий підхід сприяє підвищенню зацікавленості дітей у мовленнєвій взаємодії, розвитку їхньої ініціативи, формуванню навичок спілкування у знайомих життєвих ситуаціях. Обґрунтовано ефективність запропонованих методичних засобів, які забезпечують систематичну підтримку розвитку мовлення та підсилюють позитивну динаміку корекційно-педагогічного впливу.
Авторське право (c) 2025 Л.Г. Чепурна, О.Г. Маруда, Д.І. Ковальчук (Автор)
ІНТЕГРАТИВНИЙ ПІДХІД У ПРОФЕСІЙНІЙ ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ-РЕАБІЛІТОЛОГІВ
У статті розкрито теоретичні та практичні засади професійної підготовки майбутніх учителів-реабілітологів в умовах трансформації освітньої системи України та зростання суспільного запиту на фахівців, здатних надавати комплексні освітньо-реабілітаційні послуги. Проаналізовано сутність педагогічної реабілітації як ключового компонента нової освітньої парадигми, орієнтованої на розвиток життєвих компетентностей, особистісне становлення та соціальну інтеграцію осіб з особливими освітніми потребами. Особливу увагу приділено впровадженню інтегративного підходу у процес професійної підготовки майбутніх учителів-реабілітологів, що передбачає поєднання психолого-педагогічних, медико-біологічних, соціальних та інформаційно-технологічних складових у змісті освітніх програм. Підкреслено, що інтегративний підхід сприяє формуванню системного мислення, розвитку здатності до міждисциплінарної взаємодії та забезпечує готовність фахівців до роботи в мультидисциплінарних командах, орієнтованих на реалізацію біопсихосоціальної моделі реабілітації. Узагальнено наукові підходи до визначення функцій і професійних ролей учителя-реабілітолога в інклюзивному освітньому середовищі, розкрито структуру його професійної компетентності, що охоплює когнітивний, діяльнісний, комунікативний та рефлексивний компоненти. Окреслено роль учителя-реабілітолога як координатора командної взаємодії між педагогами, психологами, медичними працівниками та батьками. Наголошено на необхідності узгодження професійних вимог і посадових обов’язків таких фахівців у системі інклюзивно-ресурсних центрів, навчально-реабілітаційних закладів та центрів комплексної реабілітації осіб з особливими освітніми потребами. Обґрунтовано доцільність розроблення сучасного кваліфікаційного стандарту професії з урахуванням інтегративного підходу та нових соціально-освітніх викликів. Встановлено, що ефективна підготовка майбутніх учителів-реабілітологів потребує подальшого наукового осмислення її змісту, форм і методів реалізації інтегративного підходу, удосконалення структури професійних компетентностей та посилення практичної спрямованості освітнього процесу з метою забезпечення їх готовності до міждисциплінарної співпраці у системі надання освітньо-реабілітаційних послуг.
Авторське право (c) 2025 І. О. Сасіна, С. І. Геращенко, І. С. Маркусь (Автор)
ЦИФРОВА КОМПЕТЕНТНІСТЬ ВЧИТЕЛЯ-ЛОГОПЕДА ЯК ПОКАЗНИК ПРОФЕСІЙНОЇ ІДЕНТИЧНОСТІ У СУЧАСНИХ ОСВІТНІХ ВИКЛИКАХ
У статті представлено аналіз психолого-педагогічної літератури та нормативно-правових документів з метою уточнення сутності поняття цифрової компетентності та визначення її змісту в діяльності вчителя-логопеда. Цифрова компетентність розглядається авторами як критерій професійної ідентичності фахівця, який відображає готовність вчителя-логопеда ефективно працювати в умовах цифрового освітнього простору, відповідати сучасним вимогам та темпам розвитку технологій, займатись саморозвитком, проявляти активну позицію щодо інновацій у навчальному процесі. У статті узагальнено та охарактеризовано ключові напрямки цифрової компетентності вчителя-логопеда до яких відноситься інформаційно-ресурсна грамотність, комунікація та цифрова етика, розробка та адаптація контенту, безпека та доброчесність, цифровий менеджмент та організація.
Авторське право (c) 2025 Н. В. Савінова, К. М. Карпенко (Автор)
ЗАВДАННЯ З ФОРМУВАННЯ ДІАЛОГІЧНОГО МОВЛЕННЯ У ДІТЕЙ СТАРШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ З ТЯЖКИМИ МОВЛЕННЄВИМИ ПОРУШЕННЯМИ В ЧИННИХ КОРЕКЦІЙНО-РОЗВИВАЛЬНИХ ПРОГРАМАХ УКРАЇНИ
Мета статті розглянути чинні корекційно-розвивальні програми на предмет представленості формування діалогічної компетентності у дітей з особливими освітніми потребами. Детальний аналіз чинних корекційно-розвивальних програм та програм виховання, навчання та розвитку дітей старшого дошкільного віку щодо наявності завдань із розвитку діалогічної компетентності дозволяє констатувати, що в них детально представлені завдання з розвитку фонетичної, лексичної, граматичної, діалогічного мовлення, монологічного мовлення, зв’язного мовлення, відображаючи своєрідність контингенту дітей, із нормальним рівнем мовленнєвого розвитку – за віковим принципом, із загальним недорозвитком мовлення – за рівнем мовленнєвого розвитку. При цьому кожна програма представляє узагальнені показники обсягу знань, умінь і навичок, якими повинна оволодіти дитина старшого дошкільного віку, та загальні завдання незалежно від індивідуально-типологічних особливостей дітей, рівня сформованості мовленнєвих знань, умінь і навичок тощо. Методичних рекомендацій до корекційно-навчальних програм щодо роботи з формування діалогічної компетентності у дітей із різними мовленнєвими вадами немає. У програмно-методичних комплексах, які визначають основні завдання з розвитку мовлення дітей у загальноосвітніх дошкільних навчальних закладах, незважаючи на досить детальний зміст роботи з розвитку мовленнєвої компетенції, досить поверхово, мимохідь акцентується увага вихователів на роботу над коригуванням діалогічної компетентності у дітей з тяжкими порушеннями мовлення, до того ж методичні рекомендації відсутні.
Авторське право (c) 2025 Н.В. Савінова, А.Ю. Нездатна (Автор)
МОВЛЕННЄВИЙ РОЗВИТОК ДІТЕЙ ІЗ ПСИХІЧНОЮ ДЕПРИВАЦІЄЮ: ПСИХОЛОГІЧНІ ЧИННИКИ, ПОРУШЕННЯ ТА ШЛЯХИ КОРЕКЦІЇ
У статті розглядається проблема мовленнєвого розвитку дітей дошкільного віку, які зазнали психічної депривації. Проаналізовано історію вивчення феномену депривації, її вплив на соціально-емоційний та психічний розвиток дитини. Особлива увага приділена патогенезу мовленнєвих порушень, що виникають унаслідок обмеження емоційного контакту, дефіциту соціальної стимуляції та нестачі позитивного досвіду спілкування. У ході експериментального дослідження визначено характерні особливості мовленнєвої функції у дітей із досвідом депривації, виявлено взаємозв’язок між рівнем психічного розвитку, емоційною сферою та мовленнєвою активністю. Окреслено основні напрями психокорекційної роботи, спрямованої на відновлення комунікативної ініціативи, розвиток емоційно-мовленнєвої виразності та зниження проявів тривожності у дітей. Результати дослідження розширюють уявлення про психологічні механізми формування мовлення в умовах психічної депривації та можуть бути використані у практиці дитячих психологів, логопедів і педагогів закладів дошкільної освіти.
Авторське право (c) 2025 О.В. Старинська, О.В. Ревуцька (Автор)
ВИВЧЕННЯ СТАНУ МОТОРНИХ ФУНКЦІЙ У ДІТЕЙ СТАРШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ З ПОРУШЕННЯМИ МОВЛЕННЯ
У статті представлено теоретичний і практичний досвід використання кінезіології як інноваційного методу корекції в освітній практиці. Рухова функція являє собою одну із складних фізіологічних функцій організму, яка проявляється через рухову діяльність і тісно пов'язана з запасом умовно-рефлекторних зв'язків. Вчені виділяють особливі характеристики рухових реакцій: точність та швидкість. З розвитком останніх пов'язано вдосконалення більшості рухів, що в онтогенезі забезпечується ускладненням нервових регуляторних механізмів шляхом залучення в процесі регуляції все більш високих рівнів центральної нервової системи. Стан рухової функції відображає здатність конкретної біологічної системи вловлювати, накопичувати і перетворювати різні види енергії, речовини та інформації. Онтогенез моторики ідентифікується взаємодією дозрівання і навчання. Проте, варто зазначити, що надмірно раннє навчання заважає оволодінню рухом. Дозрівання у дітей проявляється, зокрема, в їх зростанні, тобто збільшення тотальних розмірів і зміні пропорцій тіла. Збільшення тотальних розмірів по-різному впливає на рухові показники. Але в процесі дозрівання відбуваються такі анатомо-фізіологічні перебудови в організмі, які викликають збільшення силових можливостей.
Авторське право (c) 2025 С.Ю. Путров, О.Ю. Гноєвська, О.В. Троян (Автор)
ЛОГОПЕДИЧНЕ ОБСТЕЖЕННЯ УЧНІВ СЕРЕДНІХ КЛАСІВ З ПОРУШЕННЯМИ ЧИТАННЯ ЗАКЛАДУ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ ІНКЛЮЗИВНОГО НАВЧАННЯ
У статті розглядається проблема логопедичного обстеження учнів середніх класів закладів загальної середньої освіти з дислексією, які навчаються в умовах інклюзії. Обґрунтовано, що порушення читання мають поліфакторну природу і потребують комплексного та диференційованого підходу для виявлення їх причин. Описано розроблену методику обстеження, яка охоплює дослідження техніки читання, розуміння прочитаного, а також комплексну діагностику психічних функцій, що лежать в основі дислексії: фонематичних процесів, зорово-просторової орієнтації, слухомовленнєвої пам'яті та граматичної структури мовлення. Наведено узагальнені результати обстеження учнів з дислексією, які створили надійну діагностичну основу для розробки індивідуально-орієнтованих корекційних програм та забезпечення ефективного логопедичного супроводу дітей з дислексією в умовах інклюзії.
Авторське право (c) 2025 Ю. В. Пінчук, В. В. Пиж (Автор)
ОГЛЯД СУЧАСНИХ ТЕНДЕНЦІЙ ТА ТЕХНОЛОГІЙ ВИДАВНИЦТВА НАВЧАЛЬНИХ ПОСІБНИКІВ РЕЛЬЄФНО-КРАПКОВИМ ШРИФТОМ
Стаття присвячена розкриттю питання специфіки друкування видань рельєфно-крапковим шрифтом Брайля. Мета публікації – охарактеризувати сучасні тенденції в розвитку книгодрукування шрифтом Брайля в Україні та проаналізувати основні технології, що застосовуються у процесі видавництва літератури рельєфно-крапковим шрифтом. У результаті дослідження визначено, що важливими аспектами проблеми видавництва друкованої продукції рельєфно-крапковим шрифтом є наявність необхідних ресурсів, адаптація та підготовка змісту видань, застосування ефективних технологій книгодрукування. В публікації представлено стислий опис історії книгодрукування шрифтом Брайля в Україні. Охарактеризовано зміст перших вітчизняних посібників з питань методики навчання незрячих осіб (дітей і дорослих) шрифту Брайля. Проаналізовано основні сучасні науково-методичні доробки у галузі навчання рельєфно-крапкового шрифту осіб з порушеннями зору, у тому числі тих, хто втратив зір унаслідок поранень під час бойових дій. З’ясовано, що до сучасних технологій книговидавництва шрифтом Брайля належать технології цифрового друку, конгревне тиснення, технологія струминного УФ-друку, технологія струминного друку твердими чорнилами, технологія термографії (термопідняття), технологія термічної обробки спеціального рельєфо-утворювального паперу, технологія вакуумного формування, трафаретна технологія. Найкраща читабельність і дотикове сприймання рельєфного тексту досягається у випадку використання технології цифрового крапле-струминного друку.
Авторське право (c) 2025 О.М. Паламар, О.М. Легкий, С.В. Кондратенко (Автор)
СВІТОВИЙ ДОСВІД ІНКЛЮЗИВНОЇ ФОРМИ ОСВІТИ
У статті розглядаються основні тенденції світової практики впровадження інклюзивної форми освіти. Представлено специфіку розбудови освіти в Нідерландах США, Японії, Канади. Так, у Європі процес освітньої інтеграції був побудований на основі результатів експерименту який представляє собою напрям «служб шкільного консультування», куди входили фахівці які проводили обстеження дітей, корекційно-розвиткову роботу в позаурочний час, просвітницьку роботу серед батьків і, таким чином, було започаткована система внутрішньої підтримки дітей з ООП в масових школах. Проаналізовано негативні тенденції, що виникали в школах у зв’язку, зі спільним навчанням учнів. Представлено модель надання психолого-педагогічної допомоги дітям з особливими освітніми потребами, в структури якої входять консультативна, корекційна, професійно-орієнтовна освіта. Особливої уваги система інклюзивної освіти приділяє залученню батьків до співпраці зі школою. Інклюзивна освіта у Великобританії має ресурсне забезпечення (спеціаліст, асистент учителя, додатковий учитель, терапевт), можуть мати спеціальні класи та спеціальне обладнання. З’ясовано труднощі та проблеми англійської системи інклюзії та позитивні тенденції які полягають у традиціях благодійності, впливу мас-медіа активної діяльності громадських об’єднань, спілок, асамблей, поступальності процесу, його послідовності (дошкільні заклади - школа – вища школа). В США у визначені індивідуального підходу (плану) відіграють батьки в освітньо-інклюзивному процесі. Вони присутні в усіх сферах шкільного життя своєї дитини, можуть оскаржити програму та впливають на будь-яке рішення школи. Особливістю американської системи інклюзивного (спільного) навчання дітей є відсторонення учня з ООП у разі агресивної поведінки яка коригується спеціальними заходами. Аналіз японської системи інклюзивної освіти показав акцент на підготовці вчителів які володіють спеціальними навичками психології, медичної допомоги, комунікації. Виявлено, що результатом роботи вчителів інклюзивної освіти є виховання дітей таким чином, щоб в подальшому звичайні діти і з особливими освітніми потребами могли розуміти одне одного, та повноцінно жити в суспільстві. Представлено п’ять моделей інклюзивної освіти в Канаді, кожна з яких враховує різні освітні, організаційні, процесуальні, корекційно-розвиткові особливості інклюзивних процесів. Так, ресурсні кімнати дають можливості долати труднощі поведінки, навчання, вольової регуляції, комунікації та соціалізації учнів. Зроблено висновок, що сучасна світова інклюзивна освіта має загальноприйняті державні, освітні, корекційно-розвиткові стратегії залучення дітей із особливими освітніми потребами до спільного навчання і виховання та індивідуальні риси інклюзивно-освітнього процесу які відображають державні та громадські потреби цілого суспільства.
Авторське право (c) 2025 О.Л. Позднякова, Д.І. Шульженко (Автор)
ФОРМАЛЬНО-ДИНАМІЧНІ ВЛАСТИВОСТІ ІНДИВІДУАЛЬНОСТІ ВОЛОНТЕРІВ НА РІЗНИХ ЕТАПАХ ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ
У статті досліджено формально-динамічні характеристики темпераменту волонтерів на різних стадіях синдрому емоційного вигорання (СЕВ). Волонтери розподілено на три групи: ЕГ-1 (сформоване вигорання, n=192), ЕГ-2 (формування вигорання, n=281), ЕГ-3 (контрольна група, n=240). Застосовано опитувальник ОФДВІ В.М. Русалова. Група ЕГ-2 продемонструвала найвищу емоційність і найнижчу пластичність, ЕГ-1 — емоційне притуплення при збереженій когнітивній гнучкості, ЕГ-3 — збалансований профіль. Результати обґрунтовують необхідність регулювання темпу діяльності та емоційного навантаження для профілактики СЕВ у волонтерів.
Авторське право (c) 2025 В. О. Павлєєв (Автор)
СИСТЕМА РЕАБІЛІТАЦІЙНОЇ ПІДТРИМКИ ДІТЕЙ-СИРІТ ТА ДІТЕЙ ПОЗБАВЛЕНИХ БАТЬКІВСЬКОГО В УМОВАХ СОЦІАЛЬНИХ ТА ВОЄННИХ ВИКЛИКІВ
У статті досліджено систему реабілітаційної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в умовах посилених соціальних і воєнних викликів. Актуальність проблематики зумовлена зростанням кількості дітей, які зазнали втрати батьків, вимушеного переміщення, насильницьких подій та тривалого перебування в ситуації невизначеності й небезпеки. Проаналізовано основні психологічні, соціальні та педагогічні проблеми, з якими стикається зазначена категорія дітей, зокрема порушення емоційної стабільності, труднощі формування прив’язаності, зниження рівня довіри до дорослих і соціальних інституцій, а також затримки особистісного й освітнього розвитку. Розглянуто вплив травматичних подій війни, втрати сімейного середовища та нестабільності соціального простору на психоемоційний стан, поведінкові реакції та процес соціалізації дітей. Визначено ключові напрями комплексної реабілітації, що поєднує психологічну допомогу, педагогічний супровід, соціальну підтримку та заходи з формування життєвих навичок і стійкості до стресу. Особливу увагу приділено ролі міждисциплінарної взаємодії фахівців — психологів, соціальних педагогів, педагогів, медичних працівників і представників соціальних служб — у забезпеченні безперервності та ефективності реабілітаційного процесу. Наголошено на значенні індивідуалізованих програм підтримки, створення безпечного середовища, залучення прийомних сімей, закладів інституційного догляду та громадських організацій для успішної соціальної адаптації й інтеграції дітей у суспільство в умовах тривалих наслідків війни.
діти позбавлені батьківського піклування
Авторське право (c) 2025 О.Ю. Міхеєва, Н.О. Мирошніченко (Автор)
ГУМАНІСТИЧНИЙ ВИМІР СОЦІАЛІЗАЦІЇ ДІТЕЙ З ПОРУШЕННЯМИ ЗОРУ В НОВИХ СОЦІОКУЛЬТУРНИХ УМОВАХ
Сучасний етап розвитку українського суспільства характеризується активним переосмисленням гуманістичних засад освіти, зокрема в контексті соціалізації дітей з особливими освітніми потребами. У процесі розбудови інклюзивного освітнього середовища особливої актуальності набуває питання культурного виміру соціалізації дітей з порушеннями зору, адже саме культура формує систему цінностей, норм і моделей поведінки, що визначають механізми включення дитини у соціум. Відтак, необхідність гуманітарного переосмислення освітнього процесу зумовлює потребу дослідження соціокультурних, філософських і педагогічних підстав інклюзивної освіти, орієнтованої на дитину як активного суб’єкта культури. Інтеграція дітей з порушеннями зору в сучасне суспільство не може бути зведена лише до технічного забезпечення навчального процесу або до медико-педагогічної підтримки. Йдеться про ширше завдання — формування нового світоглядного бачення, у межах якого кожна людина розглядається не як «об’єкт» допомоги, а як рівноправний учасник культурного і соціального життя. Саме гуманістична парадигма відкриває можливості для формування системи освіти, в якій дитина з порушеннями зору сприймається не як «інша», а як носій власної культурної цінності, здатний до творчої самореалізації. Проблема соціалізації осіб з інвалідністю, зокрема дітей з порушеннями зору, набуває особливої ваги в умовах цивілізаційних зрушень, пов’язаних із переосмисленням гуманізму, соціальної справедливості та рівності. Новітні підходи до освіти вимагають від науковців і педагогів не лише адаптації навчальних програм, а й глибокого осмислення філософських і культурологічних основ педагогічної діяльності. Це вимагає системного аналізу способів, у які наука, культура та ідеологія формують суспільні уявлення та визначають ставлення до осіб із психофізичними порушеннями.
Авторське право (c) 2025 О. І. Мельничук, Т.М. Гребенюк (Автор)
КОРЕКЦІЙНО-ВИХОВНА РОБОТА ВЧИТЕЛЯ-ДЕФЕКТОЛОГА В СПЕЦІАЛЬНІЙ ОСВІТІ
У статті розглянуто особливості та основні напрями корекційно-виховної роботи вчителя-дефектолога в навчальному процесі спеціальної школи. Зазначено, що організація процесу навчання і виховання учнів з інтелектуальними порушеннями в системі спеціального освітнього середовища відбувається шляхом реалізації основних принципів корекційної педагогіки. Представлено стислий аналіз досліджень і публікацій з окресленої проблеми. Зазначено, що теоретичні напрацювання вітчизняних науковців підкреслюють важливість і необхідність корекційно-виховної роботи в навчанні дітей з інтелектуальними порушеннями. У статті визначено, що корекція здійснюється безперервно в процесі навчально-виховної роботи та наголошено на значення індивідуальної освітньої траєкторії для учнів з порушеннями інтелектуального розвитку на яку орієнтується вчитель-дефектолог в спеціальній освіті. У контексті статті розкрито корекційну спрямованість принципів навчання, які обслуговують компоненти його змісту, що стосуються діяльності вчителя і методики його викладання, контрольно-оцінювальних функцій процесу навчання та обслуговують його корекційний компонент (за С. П. Мироновою).
Авторське право (c) 2025 І. М. Матющенко, І. М. Омельянович (Автор)
АДАПТУВАННЯ ОСВІТНІХ ВИМОГ ДЛЯ УЧНІВ З ОСОБЛИВИМИ ОСВІТНІМИ ПОТРЕБАМИ: ТЕОРЕТИЧНІ АСПЕКТИ
У статті висвітлено теоретичні засади адаптування освітніх вимог для учнів з особливими освітніми потребами у межах інклюзивного навчання. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю забезпечення рівного доступу до якісної освіти для всіх здобувачів, зокрема тих, чий психофізичний розвиток ускладнює засвоєння навчального матеріалу за загальноосвітніми програмами. Здійснено аналіз сучасних зарубіжних та українських підходів до трактування поняття «адаптація»; визначено, що адаптації розглядаються як зміни у підходах до викладання, які не впливають на зміст і рівень складності навчального матеріалу, проте забезпечують його доступність для учнів з ООП; показано, що адаптації розробляються командою психолого-педагогічного супроводу з урахуванням нозологічного та дидактичного критеріїв; охарактеризовано типи адаптацій.
Авторське право (c) 2025 О.В. Мартинчук, О.Ф. Погорєлова (Автор)
ЕФЕКТИВНІСТЬ ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНОГО СУПРОВОДУ ДІТЕЙ З РОЗЛАДАМИ АУТИСТИЧНОГО СПЕКТРА В СИСТЕМІ РАННЬОГО ВТРУЧАННЯ
У статті представлено результати емпіричного дослідження ефективності психолого-педагогічного супроводу дітей з розладами аутистичного спектра (РАС) у системі раннього втручання. Розкрито теоретичні засади супроводу в ранньому віці, що поєднує елементи нейропсихологічного підходу, структурованого навчання, поведінкових технологій і сімейно-центрованої взаємодії. Показано важливість інтеграції міжнародних доказових моделей (TEACCH, ESDM, PACT, RIT) у практику українських установ раннього втручання. Емпіричне дослідження проведено на базі Інклюзивно-ресурсного центру, дитячого медичного центру «МедіКід» та КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини». У вибірку увійшли діти віком від 2 до 4 років із встановленими або ймовірними проявами РАС. Застосовано комплекс психолого-педагогічних та поведінкових методик оцінювання, включно з елементами VB-MAPP, сенсомоторних та комунікативних проб, спостереження, аналізу поведінки, опитувальників для батьків. Результати формувального етапу демонструють позитивну динаміку в розвитку спільної уваги, комунікації, навичок наслідування, ігрової діяльності, а також зменшення поведінкових труднощів. Найбільш виражені зміни спостерігалися в дітей, чиї батьки активно залучалися до програм супроводу. Наголошено на важливості міжвідомчої взаємодії, раннього виявлення та впровадження програм, орієнтованих на сім’ю, відповідно до сучасних міжнародних рекомендацій.
Авторське право (c) 2025 М.М. Козак (Автор)
ІСТОРІЯ УКРАЇНСЬКОЇ ЛОГОПЕДІЇ В ПЕРСОНАЛІЯХ: ЛІЛІЯ ОЛЕКСАНДРІВНА СМИРНОВА
У статті здійснено системний аналіз життєвого та науково-педагогічного шляху Лілії Олександрівни Смирнової — однієї з провідних постатей української логопедії другої половини ХХ століття. На основі архівних джерел, спогадів колег та наукових публікацій уперше відтворено біографічний та професійний шлях ученої, визначено основні етапи її діяльності: від практичної роботи в школі для дітей із порушеннями мовлення до багаторічного викладання у Київському державному педагогічному інституті імені О. М. Горького. Розкрито внесок Л. О. Смирнової у розвиток методик логопедичної роботи, зокрема в галузі діагностики порушень мовлення, удосконалення форм і засобів навчання дітей з інтелектуальними порушеннями, розробки практичних матеріалів для логопедів. Особливу увагу приділено її посібнику, написаному у співавторстві з М. А. Савченко «Виправлення вад вимови в учнів молодшого шкільного віку» (1969 р.), який став першим систематизованим українськомовним методичним виданням у галузі логопедії та мав значний вплив на формування вітчизняної логопедичної школи. Показано педагогічні й особистісні риси науковиці, яка поєднувала високий професіоналізм із людяністю, інтуїцією та творчим підходом до дітей. Автори статті обґрунтовують наукову й історико-педагогічну цінність вивчення спадщини Л. О. Смирнової для сучасної спеціальної освіти, визначають напрями подальших досліджень, пов’язаних із осмисленням її наукових праць і методичних ідей, актуальних для підготовки логопедів сьогодні.
Авторське право (c) 2025 О. В. Козинець, Д. В. Ткаченко (Автор)
ПРОЕКТНА ДІЯЛЬНІСТЬ ЯК ЗАСІБ ФОРМУВАННЯ ФІНАНСОВОЇ ГРАМОТНОСТІ СТАРШОКЛАСНИКІВ З ГЛИБОКИМ ПОРУШЕННЯМ ЗОРУ
На сторінках статті окреслено прикладну цінність реалізації проектної діяльності у колі старшокласників з глибоким порушенням зору, з метою ефективного формування на їх особистісному рівні фінансової грамотності. Схематизовано теоретичну проекцію сутнісної багатозначності проектної діяльності та представлено перелік рекомендованих дидактично-адаптованих проектів на рівні формування досліджуваного. Підсумовано, що інструментарій проектної діяльності уможливлює формування в учнів з особливими освітніми потребами життєво необхідних умінь та навичок, завдяки моделюванню повсякденних фінансових операцій, які максимальним чином наближені до реальних. Зауважено, що такий формат навчальної співпраці уможливлює компенсацію фізичних обмежень зорового аналізатора за рахунок залучення аудіальної та тактильної складових до процесу пізнання.
старшокласники з глибоким порушенням зору
Авторське право (c) 2025 І. А. Кошарний (Автор)
ВПЛИВ ПРОГРАМ РАННЬОГО ВТРУЧАННЯ НА СОЦІАЛЬНО-КОМУНІКАТИВНИЙ РОЗВИТОК ДІТЕЙ РАННЬОГО ВІКУ З РИЗИКОМ ЗАТРИМКИ МОВЛЕННЯ
У статті досліджено вплив програм раннього втручання на соціально-комунікативний розвиток дітей раннього віку з ризиком затримки мовлення. Метою є наукове обґрунтування ефективних моделей реалізації таких програм з урахуванням індивідуальних потреб дитини та ресурсів родинного середовища. Методологічною основою слугували контент-аналіз програм і якісне узагальнення практик профільних центрів. Установлено залежність ефективності втручання від рівня родинної залученості та міждисциплінарної координації. Виявлено проблеми доступності, кадрового дефіциту та нормативної неузгодженості. Доведено доцільність гнучких, персоналізованих підходів. Перспективними напрямами подальших досліджень визначено створення інтегрованих стандартів підтримки в умовах соціально-економічної нестабільності.
Авторське право (c) 2025 О. М. Кас’яненко, Х. В. Барна (Автор)
РОЛЬ РЕАБІЛІТАЦІЙНИХ ЦЕНТРІВ у ВІДНОВЛЕННІ ЖИТТЄВОЇ САМОСТІЙНОСТІ ОСІБ З ІНВАЛІДНІСТЮ ВНАСЛІДОК ВІЙНИ
У статті досліджено роль реабілітаційного центру як ключової інституції у відновленні життєвої автономії осіб з інвалідністю, набутою внаслідок війни. Актуальність теми зумовлена зростанням кількості людей з бойовими та цивільними травмами, які потребують не лише медичного відновлення, а й комплексної підтримки для повернення до активного та самостійного життя. Проаналізовано сучасні підходи до реабілітації, що базуються на біопсихосоціальній моделі та передбачають поєднання медичних, психологічних, соціальних і професійних втручань. Особливу увагу приділено діяльності міждисциплінарної команди фахівців, яка забезпечує цілісність реабілітаційного процесу та розроблення індивідуальних програм відновлення з урахуванням індивідуальних особливостей, воєнного досвіду та особистісних ресурсів людини. Розкрито значення залучення родини, громади й соціального оточення як чинників підтримки та мотивації до самостійності. Охарактеризовано вплив сучасних реабілітаційних технологій, допоміжних засобів, цифрових рішень і тренінгів навичок незалежного життя на підвищення рівня автономії та якості життя осіб з інвалідністю. Визначено умови ефективної соціальної та професійної реінтеграції, зниження залежності від сторонньої допомоги та формування активної громадянської позиції. Наголошено на важливості безперервного моніторингу результатів реабілітації, міжсекторальної взаємодії та адаптації послуг до індивідуальних потреб кожної людини в умовах тривалих наслідків війни.
Авторське право (c) 2025 А.О. Запітецький (Автор)
The Role of Families in the Lives of People with Disabilities: Strategies and Support Practices in Education
The presence of a child with a disability in the family significantly influences the functioning of the entire family system, leading to profound changes in everyday life, social roles, values, and priorities. The aim of this study is to examine the challenges faced by families raising children with disabilities in Poland and to identify strategies that facilitate effective cooperation with educational institutions and specialist communities. The research methodology is based on a qualitative analysis of literature, institutional reports, and case studies, which together provide a comprehensive understanding of the emotional, social, and economic dimensions of family life in such circumstances. The results of the study reveal that families experience considerable emotional strain, social isolation, and financial difficulties, while simultaneously needing to reorganize responsibilities and acquire specialist knowledge. Parents often assume multiple roles, coordinating medical treatment, therapy, education, transportation, and daily activities, while also serving as the primary source of emotional and physical support for their child. Siblings and extended family members are equally affected, as they must adapt to new responsibilities and altered family dynamics. The findings highlight that active family involvement in the educational process significantly enhances the child’s motivation to learn, improves academic outcomes, and increases school attendance. Moreover, cooperation with teachers, therapists, and medical professionals strengthens the effectiveness of therapeutic and educational interventions.The conclusions emphasize that effective cooperation requires access to reliable information, coordination of specialists’ activities, and sufficient time and resources on the part of the family. Systemic support is essential, encompassing emotional assistance, access to specialist services, educational support, and financial aid. Recognizing the family as the central source of support is crucial for the holistic development and social integration of children with disabilities. The study underscores the importance of policies and practices that empower families, ensuring they are equipped to meet the complex demands of raising a child with a disability while fostering collaboration with educational institutions and the wider specialist community.
Авторське право (c) 2025 Paulina Zych, Yaroslava Matiushyna (Автор)
МЕХАНІЗМИ ФОРМУВАННЯ ПСИХІЧНОЇ ТРАВМИ (КЛІНІКО-ПСИХОЛОГІЧНИЙ ПІДХІД)
У статті розглядаються клініко-психологічні механізми формування психічної травми. Здійснено теоретичний аналіз сучасних підходів до розуміння психічної травми, зокрема з позиції біопсихосоціальної моделі, що поєднує дані нейронаук, клінічної психології та психіатрії. Описано нейропсихологічні зміни, афективні порушення, когнітивні спотворення та поведінкові реакції, які супроводжують травматизацію особистості. Проаналізовано роль резильєнтності, дисоціації, а також механізмів внутрішнього конфлікту в хроніфікації психотравми. Розглянуто приклад клінічного випадку психічної травми в дитини. Підкреслено значущість своєчасного виявлення психотравматичних симптомів і необхідність інтегрованих підходів до психокорекції. У висновку представлена актуальність комплексного клініко-психологічного вивчення психічної травми для збереження психічного здоров’я населення в умовах воєнної реальності.
Авторське право (c) 2025 О.М. Дубовик, М.М. Маломуд (Автор)
МЕТОДОЛОГІЧНІ ОРІЄНТИРИ МИСТЕЦЬКОЇ ОСВІТИ ДІТЕЙ ІЗ ОСОБЛИВИМИ ОСВІТНІМИ ПОТРЕБАМИ В УМОВАХ ІНКЛЮЗИВНОГО НАВЧАННЯ
У статті здійснено системний аналіз мистецької освіти дітей із особливими освітніми потребами в умовах інклюзивного навчання. Мистецька освіта розглядається як ключовий компонент формування цілісної особистості, здатний не лише розвивати естетичний досвід та емоційно-чуттєву сферу дитини, а й сприяти гармонізації внутрішнього стану, формуванню позитивної самооцінки та успішній соціалізації. Виокремлено та охарактеризовано провідні методологічні підходи до організації мистецької освіти дітей з порушеннями розвитку відповідно до концептуальних засад Нової української школи: гуманістичний, особистісно орієнтований, компетентнісний, діяльнісний, інтегративний та арт-терапевтичний. Особливий акцент зроблено на їх взаємодоповнюваності та взаємозбагаченні в процесі формування ключових компетентностей здобувачів освіти, зокрема культурної, комунікативної та соціальної. Показано, що мистецтво в умовах інклюзивного освітнього середовища може стати інструментом підвищення внутрішньої мотивації здобувачів освіти з ООП, розвитку їхньої креативності, формування ціннісних орієнтацій, збагачення емоційно-комунікативного досвіду та підвищення рівня соціальної інтеграції. Запропоновано напрями вдосконалення сучасної мистецької освіти: індивідуалізація освітньої траєкторії, диференціація завдань, міждисциплінарний підхід, використання цифрового мистецтва й мультимедійних технологій, адаптація художнього контенту до особливостей сприймання дітей із ООП. Акцентовано увагу на тому, що якість мистецької освіти в інклюзивному контексті значною мірою залежить від професійної компетентності педагогів, здатності створювати підтримувальне, емоційно безпечне освітнє середовище та організовувати партнерську взаємодію з батьками та фахівцями психолого-педагогічного супроводу. Окреслено перспективи застосування інноваційних методів у навчанні мистецької освітньої галузі здобувачів із різними категоріями освітніх труднощів.
Авторське право (c) 2025 І. В. Дмитрієва, А. С. Іваненко (Автор)
ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНА ПІДТРИМКА АСПІРАНТІВ У ПРОЦЕСІ СТАНОВЛЕННЯ ЯК ДОСЛІДНИКІВ
Стаття присвячена теоретичному обґрунтуванню та практичній реалізації психолого-педагогічної підтримки аспірантів у процесі їх становлення як самостійних дослідників в умовах трансформації системи вищої освіти України. Розкрито особливості адаптації здобувачів до науково-дослідної діяльності, формування дослідницьких компетентностей і розвитку суб’єктної позиції. Акцентовано увагу на значенні міждисциплінарної взаємодії, менторства, коучингу та створення інноваційного освітнього середовища як чинників підвищення мотивації до наукової праці та подолання психологічних бар’єрів. Інтеграція психологічної діагностики, рефлексивних практик, педагогічних стратегій розглядається як основа самоактуалізації аспірантів і формування їхньої дослідницької ідентичності. На підставі аналізу українських та зарубіжних джерел запропоновано авторську модель психолого-педагогічної підтримки аспірантів, що охоплює етапи адаптації, індивідуалізації та інтеграції. Модель побудована на принципах цілісності, суб’єктності і партнерства, включає психологічний, педагогічний, організаційно-менторський, соціально-інституційний напрями. Практичну реалізацію моделі забезпечують інструменти супроводу – тренінги з самоменеджменту, супервізія, групова рефлексія та моніторинг академічного благополуччя. Обґрунтовано умови ефективного впровадження моделі, серед яких – персоналізація освітньо-дослідницьких траєкторій, розвиток компетентностей наукових керівників і створення рефлексивного середовища. Запропоновано систему діагностики аналітико-пізнавальної активності і здатності до наукового пошуку для коригування індивідуальних планів підготовки. Практична значущість дослідження полягає у підвищенні ефективності діяльності аспірантури через зниження атриції, формування академічної автономії та наукової етики та закріплення системи підтримки для інтеграції її до європейського освітнього простору.
Авторське право (c) 2025 Н. В. Головач, Т. М. Осадча (Автор)
ТЕОРЕТИКО-ПРАКТИЧНІ АСПЕКТИ ФОРМУВАННЯ ПЕРЕДКОМУНІКАТИВНИХ ТА БАЗОВИХ КОМУНІКАТИВНИХ ВМІНЬ І НАВИЧОК У ДІТЕЙ РАННЬОГО ВІКУ З УСКЛАДНЕННЯМИ РОЗВИТКУ
У статті представлено матеріали формування передкомунікативних та базових комунікативних вмінь і навичок у дітей раннього віку з ускладненнями розвитку як складової ефективної роботи з превентивної корекції, компенсації і попередження вторинних порушень у розвитку. З урахуванням результатів теоретичного аналізу досліджень у галузі спеціальної педагогіки, спеціальної психології, логопсихології зокрема, встановлено, що понятійно-категоріальний апарат сучасної спеціальної освіти не достатньо повно інтерпретує дизонтогенетичні особливості нервово-психічного розвитку дітей віком від народження до трьох років, дефіцитарність розвитку яких з часом може набувати більш складного характеру. Відповідно до особливостей та загальних закономірностей психічного розвитку дітей раннього віку з нормотиповим розвитком та специфічних особливостей мовленнєвого дизонтогенезу дітей з ускладненнями розвитку розроблено схему-модель та методику формування передкомунікативних та базових комунікативних вмінь і навичок у дітей раннього віку.
дизонтогенез нервово-психічного розвитку
Авторське право (c) 2025 Д.І. Шульженко, Н.В. Возчикова (Автор)
ПРОГРАМА ПІДГОТОВКИ АСИСТЕНТА ВЧИТЕЛЯ ДО ІНКЛЮЗИВНОЇ ФОРМИ ОСВІТИ
В статті розглядається питання розробки та впровадження авторської програми підготовки вчителів які працюють в інклюзивній освіті. Українські вчені визначають інклюзивну освіту однією з ключових сучасних тенденцій розвитку освітнього процесу, спрямованою на забезпечення рівного доступу до якісного навчання для всіх дітей, незалежно від їхніх особливостей. Вона базується на принципах недискримінації, адаптації освітнього процесу до індивідуальних потреб учнів та створення сприятливого середовища для їхньої соціалізації. Спільне навчання учнів із нормотиповим розвитком і дітей із особливими освітніми потребами набуває в сучасному світі надзвичайно важливого значення для удосконалення та розвитку освіти в дошкільних та шкільних установах.
Авторське право (c) 2025 К. Сабадаш (Автор)
КАФЕДРА СПЕЦІАЛЬНОЇ ПСИХОЛОГІЇ ТА МЕДИЦИНИ: МИНУЛЕ, СЬОГОДЕННЯ, МАЙБУТНЄ (ДО 20-РІЧЧЯ ВІД ДАТИ ЗАСНУВАННЯ)
Метою статті є висвітлення двадцятирічного практичного досвіду діяльності кафедри спеціальної психології та медицини з підготовки фахівців у галузі спеціальної та клінічної психології. Описано етапи розбудови кафедри, відкриття якої у 2004 році стало результатом необхідності підготовки спеціалістів, які володіють системою психологічних знань про дітей з порушеннями розвитку, розуміють їх труднощі, знають особливості їх навчання та життєдіяльності. Зазначено, що відповідно до викликів сьогодення на кафедрі оновлюються і ускладнюються навчальні плани, навчальні програми, зміст практичної підготовки та тематики курсових і кваліфікаційних робіт; розробляються навчально-методичні рекомендації, публікуються результати наукових пошуків викладачів і студентів кафедри. Підкреслено, що в цей час кафедра активно розширює мережу науково-методичної взаємодії із закладами спеціальної дошкільної і шкільної освіти, закладами охорони здоров’я та соціально-реабілітаційними центрами з метою забезпечення науково-методичним супроводом фахівців вказаних закладів та створення умов для проходження практичної підготовки майбутніми спеціальними, клінічними психологами. Професійна підготовка, яку протягом 20-ти років здійснює професорсько-викладацький склад кафедри спеціальної психології та медицини, передбачає гармонійний тандем психолого-педагогічних та клінічних знань, умінь і навичок, що обумовлюють формування фахових компетентностей фахівців у галузі спеціальної, клінічної психології. На сьогодні на кафедрі здійснюється підготовка фахівців за спеціальністю С4 Психологія за такими освітньо-професійними програмами: 1. «Психологія (спеціальна, клінічна)» першого (бакалаврського) рівня вищої освіти (денна та заочна форми навчання). 2. «Психологічний супровід процесів розвитку» другого (магістерського) рівня вищої освіти (заочна форма навчання, на базі вищої освіти за іншою спеціальністю). 3. «Клінічна психологія» другого (магістерського) рівня вищої освіти (форма навчання – денна, заочна).
кафедра спеціальної психології та медицини
Авторське право (c) 2025 Л. М. Руденко, Г. В. Афузова, В. І. Кротенко (Автор)
ФОРМУВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ САМОСВІДОМОСТІ АСИСТЕНТА ВЧИТЕЛЯ
В статті розглядається питання теоретико-практичного змісту формування у асистентів – вчителів інклюзивної форми освіти основних компонентів системи підготовки. Теоретичний аналіз показав роль та значущість відносно нової професії асистента-вчителя як ведучого фахівця освітньо-корекційного та навчально-реабілітаційного процесів школи з інклюзивною формою освіти. В статті проаналізовано досвід світової практики формування професійної самосвідомості педагогів. Зазначено, що цей процес відбувається ще під час навчання студентів в університеті і прикладом для них є діяльність викладачів. Особливого значення має професійна ідентичність яка складається з місії та основних якостей його особистості, компетентностей, життєвої історії, мотивації тощо. Представлено роль та зміст роботи асистента вчителя в інклюзивно-освітньому процесі взаємодії з учнями із особливими освітніми потребами. Наголошено та тому, що успішний асистент – є фахівцем спеціальної освіти з засвоєною системою знань, корекційно-розвиткових компетенцій, емоційно стійкий та гнучкий до постійно змінюючих ситуацій, це особистість, що свідомо розуміє проблеми учнів із особливими освітніми потребами. Визначено і представлено один із основних компонентів системи формування професійної самосвідомості - мотивацію у її десяти підкомпонентах: саморефлексії, самопізнання, самоідентифікації, самоактуалізації, саморозвитку, самовдосконалення, соціалізації, самоконтролю, саморефлексії.
ОСОБЛИВОСТІ СУПРОВОДУ УЧНІВСТВА ПОЧАТКОВОЇ ШКОЛИ ІЗ ТРУДНОЩАМИ У НАВЧАННІ
У статті розглядаються особливості супроводу учнів початкової школи з труднощами у навчанні. Акцентовано увагу на важливості своєчасного виявлення та подолання специфічних порушень, зокрема дисграфії, що ускладнюють навчальний процес на початковому етапі освіти. Окреслюється вплив етіології на авчальний процес і взаємодіє з іншими труднощами розвитку, зокрема з диспраксією, що ускладнює засвоєння письма. Однією з основних тем є важливість розуміння дисграфії як складного і багатогранного порушення, яке не обмежується лише проблемами з писемним мовленням, а часто є симптомом загальних труднощів у когнітивному та мовленнєвому розвитку. Значну увагу приділено корекційним методикам, спрямованим на полегшення процесу навчання дітей з порушеннями письма. У статті також розглядаються різні стратегії корекційної роботи, серед яких виділяються індивідуалізовані підходи, що враховують особливості кожного учня та його специфічні потреби. Звичайно наголошується на необхідності комплексного підходу, який включає методи, орієнтовані на розвиток моторних, когнітивних та мовленнєвих навичок. Окрім того, підкреслюється важливість раннього виявлення порушень письма та організації відповідного навчального середовища, що допомагає дітям адаптуватися до шкільної програми. У статті також пропонуються конкретні методи для роботи з дітьми, що мають труднощі з письмом, що сприятиме покращенню результатів їхнього навчання. Врахування індивідуальних особливостей дітей і застосування різноманітних корекційних технік дозволяють підвищити ефективність навчального процесу та допомогти дітям із дисграфією досягти успіхів у навчанні.
Авторське право (c) 2025 І. В. Яремчук (Автор)