Науковий часопис Українського державного університету імені Михайла Драгоманова Серія 2 Комп’ютерно-орієнтовані системи навчання
У збірнику розглядаються питання застосування інформаційно-комунікаційних технологій навчання (ІКТН) у практичній діяльності середніх та вищих навчальних закладів; аналізуються окремі програмні засоби навчального призначення, обговорюються проблеми становлення комп'ютерно-орієнтованих методичних систем навчання інформатики, математики, фізики, та інших дисциплін у закладах освіти. Наукове періодичне видання Науковий часопис Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Серія 2. Комп’ютерно-орієнтовані системи навчання включено до переліку наукових фахових видань України категорії «Б». Галузь науки: педагогічні. Назва спеціальності: 011, 014, 015 – (Наказ Міністерства освіти і науки No 920 від 26.06.2024. Додаток 6). ISSN 2411-8869 Засновником і видавцем видання Науковий часопис Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Серія 2. Комп'ютерно-орієнтовані системи навчання є Український державний університет імені Михайла Драгоманова (Код ЄДРПОУ 44807628). Ідентифікатор медіа: R30-01412 Префікс DOI видавця: 10.31392 Префікс DOI журналу: 10.31392/UDU-nc.series2 Періодичність: 1 раз на рік Мови видання: українська, англійська Редакційна колегія видання практикує політику прозорого та відкритого доступу до опублікованих матеріалів. На сайті у PDF-форматі подані випуски Наукового часопису, доступ до яких надається без жодних обмежень. Бази даних та індекси, які включають видання: 1. Сайт журналу: https://sj.udu.edu.ua/index.php/kosn 2. Посилання на журнал в Google scholar. 3. Посилання на журнал в Copernicus. 4. Посилання «Наукова періодика України» в Національній бібліотеці України імені В. І. Вернадського (2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2024, 2025). 5. Кожній науковій публікації в «Науковому часописі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Серія 2. Комп’ютерно-орієнтовані системи навчання» присвоюється цифровий ідентифікатор об’єкта (DOI). 6. Наукові статті збірника розміщуються на платформі в Національному репозитарії академічних текстів та в електронній науковій бібліотеці Українського державного університету імені Михайла Драгоманова.
Український державний університет імені Михайла Драгоманова
КОМП’ЮТЕРНА ПІДТРИМКА ШКІЛЬНОГО КУРСУ ГЕОМЕТРІЇ ПІД ЧАС ВИВЧЕННЯ ТЕМИ ГЕОМЕТРИЧНІ ПЕРЕТВОРЕННЯ
Геометричні перетворення площини відіграють фундаментальну роль в архітектурі геометрії. Вони лежать в основі методу геометричних перетворень – методу розв’язування задач і дослідження геометричних об’єктів. У ШКМ традиційно вивчаються рухи та перетворення подібності. Серед рухів найбільше уваги приділяється симетрії відносно точки і прямої та паралельному перенесенню. Комп’ютерно-орієнтовані системи навчання математики суттєво розширюють можливості використання суто наукових математичних фактів і дають змогу спростовувати хибні алгоритми (методи) розв’язування задач. У сучасному освітньому середовищі інноваційні технології стають ключовими компонентами ефективного навчання. Особливо важливо враховувати це в контексті вивчення геометрії, де візуалізація та динамічність можуть суттєво збагатити освітній процес. Використання різних програмних засобів на уроках, зокрема під час вивчення геометричних перетворень або методу геометричних перетворень, дозволяють кількісно збагатити задачний матеріал, що сприяє кращому рівню розуміння геометрії. Вивчаючи у ШКГ тему «Задачі на побудову», вважаємо доцільним застосування різних програмних засобів Desmos, Wolfram Alpha, Maple, зокрема GeoGebra, для демонстрації точних креслень, перевірки коректності і правильності побудов, зокрема образу та прообразу точок при перетворенні простору. Дана робота стосується методики вивчення геометричних перетворень площини учнями загальноосвітніх шкіл та їх застосувань до розв’язування задач. Вона присвячена засобам комп’ютерної підтримки освітнього процесу, доцільності використання педагогічних програмних засобів на уроках геометрії. У роботі розглядаються геометричні задачі на побудову та дослідження, які розв’язуються методом геометричних перетворень площини з ефективним використанням програмного засобу GeoGebra, проводиться детальний аналіз цього педагогічно-інформаційного засобу і наводиться аргументація доцільності використання.
ВИКОРИСТАННЯ ХМАРНИХ ТЕХНОЛОГІЙ У ПРОЦЕСІ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ З ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
У статті проаналізовано та систематизовано методичні особливості інтеграції хмарних технологій в освітній процес підготовки фахівців у галузі інформаційних технологій. Розвиток інформаційного суспільства та глобалізація ринку праці потребують перегляду наявних підходів до підготовки фахівців з інформаційних технологій, в контексті розвитку хмарних технологій. Інтеграція хмарних сервісів в освітній процес забезпечує майбутніх фахівців компетентностями, що відповідають сучасним вимогам ринку праці, а саме фахівців з практичним досвідом роботи з різними платформами, інструментами для контейнеризації та автоматизації розгортання. Суперечність пов’язана з високими запитами роботодавців до фахівців в галузі ІТ та обмеженими можливостями традиційної матеріально-технічної бази закладів освіти. Ця суперечність доводить актуальність дослідження. Метою статті є теоретичне обґрунтування та систематизація методичних особливостей використання хмарних технологій, а також виокремлення їх переваг у професійній підготовці майбутніх фахівців з інформаційних технологій. Описано ключові аспекти використання хмарних сервісів під час підготовки майбутніх фахівців з інформаційних технологій, розкрито дидактичний потенціал хмарних сервісів, описано їх інтеграцію з використанням різних моделей (IaaS, PaaS, SaaS, IaaS) та їхні функції у формуванні професійних компетентностей. Обґрунтовано доцільність застосування проєктно-орієнтованого, проблемного та практико-орієнтованого підходів на основі хмарних платформ. Сформульовано ключові методичні переваги, наприклад, забезпечення доступу до сучасного інструментарію, створення умов для колаборативної діяльності та максимальне наближення навчання до реальних умов галузі інформаційних технологій. Використання системної інтеграції хмарних технологій дозволяє перейти від теоретичної моделі до практико-орієнтованої, компетентнісної, забезпечує рівний доступ до інструментарію та допомагає формувати навички, необхідні на сучасному ринку праці.
підготовка фахівців з інформаційних технологій
ЕФЕКТИВНІСТЬ МЕТОДИКИ РОЗВИТКУ ЦИФРОВОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ НАУКОВИХ І НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ ЗАСОБАМИ ВІДКРИТИХ ОСВІТНЬО-НАУКОВИХ ІНФОРМАЦІЙНИХ СИСТЕМ: РЕЗУЛЬТАТИ ФОРМУВАЛЬНОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ
Актуальність дослідження зумовлена інтенсивною цифровою трансформацією науково-освітнього простору, що висуває нові вимоги до професійної компетентності наукових і науково-педагогічних працівників щодо ефективного використання відкритих освітньо-наукових інформаційних систем, наукометричних баз даних та інших цифрових інструментів у дослідницькій, методичній, навчальній та організаційно-комунікаційній діяльності. Метою статті є представлення результатів формувального експерименту з оцінювання ефективності розробленого методичного підходу до розвитку цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників засобами відкритих освітньо-наукових інформаційних систем. У дослідженні застосовано методи формувального експерименту та статистичний аналіз із використанням критерію χ² Пірсона. Зміст дослідження включає проведення експерименту за участю 94 наукових і науково-педагогічних працівників, розподілених на експериментальну (49 осіб) та контрольну (45 осіб) групи. Розроблено комплекс методик використання вебсервісу Canva, систем штучного інтелекту (DeepThink, ScholarGPT), наукометричних баз даних (Dimensions, ERIH PLUS, Scilit), хмарних офісних рішень, соціальних та академічних мереж, відкритих журнальних систем (OJS) та інших цифрових інструментів, інтегрованих у дистанційний курс на платформі Google Classroom. Результати засвідчують статистично значущі відмінності між групами за всіма п’ятьма складниками цифрової компетентності: навчальною (χ²=6,54), дослідницькою (χ²=10,83), методичною (χ²=7,82), організаційно-комунікаційною (χ²=7,37) та кросдіяльнісною (χ²=8,02). Найбільш виражені позитивні зміни спостерігаються в експериментальній групі за дослідницькою компетентністю, де частка учасників з високим рівнем (28,6%) у 2,1 разу перевищує контрольну групу (13,3%), що підтверджує особливу ефективність роботи з наукометричними платформами та спеціалізованими системами штучного інтелекту. Практичне значення полягає у можливості впровадження розробленої методики в систему підвищення кваліфікації наукових і науково-педагогічних працівників.
відкриті освітньо-наукові інформаційні системи
ВИКОРИСТАННЯ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В ПРОЦЕСІ РОЗВИТКУ ЦИФРОВОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ З ІНФОРМАЦІЙНОЇ БЕЗПЕКИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ІНФОРМАТИКИ
У статті розглядається використання штучного інтелекту для забезпечення інформаційної безпеки вчителями інформатики. Актуальність статті зумовлена широким поширенням застосування штучного інтелекту та затребуваністю використання актуальних та інноваційних ресурсів з інформаційної безпеки у процесі підготовки майбутніх учителів інформатики, що дасть можливість покращити рівень їхній знань у цій галузі, а також ефективніше протидіяти загрозам інформаційної безпеки. Метою написання статті є дослідження можливостей застосування штучного інтелекту в процесі розвитку цифрової компетентності з інформаційної безпеки майбутніх учителів інформатики. Автор досліджує, які переваги та недоліки може мати використання ШІ в процесі розвитку цифрової компетентності з інформаційної безпеки майбутніх учителів інформатики. Серед основних переваг: використання чат-ботів для отримання певної інформації чи інструкцій, застосування ШІ для виявлення фішингу та інтернет шахрайств, використання спеціалізованих інструментів з застосуванням ШІ для автоматизації процесу сканування вразливостей шкільної мережі. Серед недоліків автор виділяє галюцинацію ШІ, зниження рівня критичного мислення у користувачів та збирання персональних даних. У статті описано реальні приклади використання штучного інтелекту в процесі розвитку цифрової компетентності з інформаційної безпеки майбутніх учителів інформатики. Автор також аналізує поняття “цифрова компетентність”, її складники в контексті підготовки майбутніх учителів інформатики, а також освітні програми спеціальності А4.09 “Середня освіта (Інформатика)” українських ЗВО щодо наявності відповідних компетенцій. Перспективами подальшого дослідження вбачаємо аналіз можливостей штучного інтелекту у процесі вивчення методів соціальної інженерії, а також можливості інтеграції інструментів ШІ в процеси розвитку цифрової компетентності з інформаційної безпеки майбутніх учителів інформатики.
штучний інтелект в інформаційній безпеці
ЦИФРОВА КОМПЕТЕНТНІСТЬ – ДЕТЕРМІНАНТА ПРОФЕСІЙНОГО УСПІХУ МАЙБУТНЬОГО ВЧИТЕЛЯ ФІЗИКИ В УМОВАХ ЦИФРОВІЗАЦІЇ
У статті проаналізовано вплив розвитку цифрової компетентності майбутнього вчителя фізики на подальше професійне зростання. Підкреслено, що сучасна фізика сьогодні використовує чималий спектр засобів навчання, зокрема: спеціальних моделей, віртуальних лабораторій, симуляційних середовищ, цифрових приладів, датчиків, інтерактивних демонстрацій, а також засобів автоматизації вимірювань. Окреслено мету дослідження, що передбачає теоретичне обґрунтування та емпіричне підтвердження значущості цифрової компетентності як ключового чинника професійного успіху майбутнього вчителя фізики в умовах цифровізації освітнього середовища, з метою окреслення ефективних підходів до її формування в межах педагогічної освіти. Унаочнено структуру цифрової компетенції майбутнього вчителя фізики, представлену інформаційно-комунікативним, інструментально-технологічним, методичним, медіа-аналітичним, творчо-продуктивним, безпеко-етично-цифровим компонентами. Презентовано наскрізне формування цифрової компетентності майбутнього вчителя фізики крізь призму формальної та неформальної освіти, а також педагогічної практики. Виявлено вплив цифрової компетентності на такі компоненти професійної діяльності вчителя фізики, як навчальне середовище, методика викладання, оцінювання та взаємодія з учнями. Виокремлено значущість того, що застосування платформ PhET, Algodoo, Tinkercad, а також онлайн-інструментів для колаборації (Padlet, Miro) дозволяє вчителю розробляти індивідуалізовані траєкторії навчання, диференціювати завдання та вбудовувати формувальне оцінювання на всіх етапах освітнього процесу. Узагальнено, що цифрова компетентність є ключовим чинником професійного успіху майбутнього вчителя фізики в умовах цифровізації освіти, оскільки ґрунтується на розвитку творчого мислення та активності до прикладного впровадження інновацій.
ІНТЕГРАЦІЯ ПРИНЦИПІВ ВЕБДОСТУПНОСТІ В ПІДГОТОВКУ МАЙБУТНІХ РОЗРОБНИКІВ ПРОГРАМНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ
Сучасні вимоги до розробки програмного забезпечення у країнах Європейського Союзу (ЄС) та Сполучених Штатах Америки (США) передбачають обов’язкове дотримання стандартів веб-доступності. Програмні продукти, що не відповідають цим вимогам, не можуть отримати сертифікацію для використання в державних установах, що фактично робить інклюзивність невід’ємною умовою якості та конкурентоспроможності програмних систем. Україна, рухаючись шляхом євроінтеграції та враховуючи зростання кількості осіб з інвалідністю внаслідок війни, має активно інтегрувати принципи доступності у сферу освіти та професійної підготовки майбутніх фахівців з розроблення програмного забезпечення. У статті здійснено аналіз освітніх програм спеціальності «Інженерія програмного забезпечення» в провідних університетах України. Дослідження дає можливість визначити низку навчальних дисциплін, які є найбільш релевантними для інтеграції тематики вебдоступності. Серед них – «Програмування веб-застосувань», «Людино-машинна взаємодія» та «UI/UX дизайн», «Якість програмного забезпечення та тестування», «Аналіз вимог до програмного забезпечення», а також навчальні дисципліни, що охоплюють мультимедійні та гіпертекстові технології. Ці курси мають безпосередній зв’язок із практикою проєктування і реалізації користувацьких інтерфейсів, тестуванням та забезпеченням якості, що створює найбільш сприятливі умови для включення знань про вебдоступність. Окрему увагу приділено огляду відкритих освітніх електронних ресурсів, які можуть слугувати базисом для формування навчального контенту. Серед них виділено навчальний курс «Вебдоступність» на платформі Diia.Education, міжнародний навчальний курс «Digital Accessibility Foundations» від W3C, а також навчальні програми від Deque University та Coursera. Їх використання дає можливість інтегрувати перевірені методики та практичні підходи у навчальний процес, доповнюючи академічні навчальні дисципліни сучасними матеріалами.
РОЗВИТОК ЦИФРОВИХ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ ПЕДАГОГІЧНИХ І НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ ЗАСОБАМИ СИСТЕМ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
У статті розглядається проблема розвитку цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників у контексті активного впровадження інструментів штучного інтелекту в наукову та освітню діяльність. Проаналізовано використання систем штучного інтелекту як засобу підвищення ефективності професійної діяльності, організації дослідницьких процесів, автоматизації рутинних завдань, персоналізації навчання, інтеграції в освітню практику педагогів, зокрема вплив на зміст, форми та ефективність освітнього процесу. Об’єктом дослідження є цифрові компетентності наукових і науково-педагогічних працівників у контексті їхньої професійної діяльності. Предметом дослідження виступає процес розвитку цифрових компетентностей наукових і науково-педагогічних працівників шляхом інтеграції систем штучного інтелекту у навчально-методичну, дослідницьку та адміністративну діяльності. У фокусі – результати анкетного опитування педагогічних і науково-педагогічних, яке мало на меті виявити рівень обізнаності, готовності та ставлення до використання інструментів штучного інтелекту. Більшість респондентів визнає потенціал ШІ для оптимізації підготовки до занять, зокрема, скорочення часу на рутинні операції, підвищення якості матеріалів і можливість швидко адаптувати уроки під конкретну групу учнів. А це своєю чергою сприяє персоналізації навчального контенту та підвищення зацікавлення здобувачів освіти. Водночас значна частина учасників опитування акцентує на ризиках – від втрати академічної доброчесності до зменшення когнітивної самостійності здобувачів освіти. Аналіз отриманих відповідей дозволив виокремити ключові переваги і виклики, пов’язані з цифровою трансформацією освітньої діяльності та визначити ключові напрями використання інструментів штучного інтелекту для формування цифрових навичок педагога, зокрема у сфері опрацювання даних, наукової комунікації, цифрової безпеки та академічної доброчесності.
СИНХРОНІЗАЦІЯ РЕЗУЛЬТАТІВ НАВЧАННЯ В СИСТЕМАХ УПРАВЛІННЯ НАВЧАННЯМ ТА СИСТЕМАХ УПРАВЛІННЯ НАВЧАЛЬНИМ КОНТЕНТОМ
У сучасних умовах цифровізації освіти питання ефективного управління навчальним процесом, зокрема за допомогою електронних платформ, набуває особливої актуальності. Стрімкий розвиток інформаційних технологій та зростаюча потреба у впровадженні дистанційних і змішаних форм навчання зумовили широке застосування систем управління навчанням (LMS) та систем управління навчальним контентом (LCMS) у закладах вищої освіти. Ці інструменти покликані забезпечити зручний доступ до навчальних матеріалів, контроль прогресу студентів та автоматизацію обліку результатів їхньої діяльності. Проте на практиці часто виникають проблеми узгодження термінології, дублювання функцій різних систем, а також технічної інтеграції даних, що особливо відчутно у випадках, коли в одному навчальному закладі одночасно використовуються кілька програмних рішень. Метою дослідження є аналіз функціональних можливостей LMS, LCMS та CMS, їх порівняння, а також розроблення та реалізація прототипу системи синхронізації навчальних результатів на прикладі інтеграції системи MOODLE та внутрішньої системи “ПС-журнал успішності” (розробник ПП "Політек-Софт"). У статті описано архітектуру запропонованого рішення, реалізованого з використанням мови Java, фреймворку Spring Boot та баз даних MySQL і Firebird. Особливу увагу приділено технічним аспектам побудови інтеграційного модуля, роботі з кількома базами даних, механізмам періодичного оновлення, а також збереженню даних у проміжній таблиці для подальшої опрацювання. Запропоноване рішення успішно пройшло тестування з використанням реальних дампів баз даних і продемонструвало стабільну роботу. Результати свідчать про перспективність підходу до автоматизованої синхронізації оцінювання в системах змішаного навчання. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на інтеграцію з іншими освітніми платформами, реалізацію зворотного обміну даними та підтримку широкого спектру типів навчальної активності.
ФОРМУВАННЯ КІБЕРГІГІЄНИ У ЗАКЛАДАХ ВИЩОЇ ОСВІТИ: ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПЕДАГОГІЧНІ ПІДХОДИ ТА ПРАКТИЧНІ СТРАТЕГІЇ
Стаття присвячена аналізу організаційно-педагогічних засад формування кібергігієни у закладах вищої освіти (ЗВО) в умовах зростання кіберзагроз. Актуальність зумовлена інтенсивною цифровізацією освіти, що супроводжується поширенням кіберінцидентів, таких як фішинг, витік даних і атаки на інформаційні системи ЗВО. Метою є розроблення концептуальних підходів до формування кібергігієни з урахуванням організаційних і педагогічних чинників для забезпечення безпечного цифрового середовища. Дослідження базується на змішаній методології, що включає якісні методи та кількісні. Проаналізовано теоретичні основи кібергігієни, зокрема психологічні та поведінкові аспекти, такі як когнітивні упередження та недооцінка ризиків, що підвищують вразливість до кіберзагроз. Вивчено сучасний стан впровадження кібергігієни в ЗВО України, де брак ресурсів, фрагментарність нормативної бази та низька мотивація учасників освітнього процесу ускладнюють системний підхід. Проведено порівняння з зарубіжним досвідом, зокрема пострадянськими країнами, як-от Естонія, де кібергігієна інтегрована через державно-приватне партнерство, та країнами ЄС і США. Запропоновано практичні стратегії: організаційні заходи, педагогічні підходи, співпраця з ІТ-компаніями для доступу до сучасних інструментів і проведення інформаційних кампаній для підвищення обізнаності. Розроблено поетапну модель формування кібергігієни: оцінка потреб, створення адаптованих матеріалів, навчання студентів, викладачів і персоналу, моніторинг ефективності. Результати можуть бути використані для розроблення навчальних програм, методичних рекомендацій і нормативних документів, що підвищать кібербезпеку в освіті. Перспективи подальших досліджень – емпірична перевірка стратегій у ЗВО України, оцінка їх впливу на безпеку освітнього процесу та масштабування моделі на інші рівні освіти, зокрема середню. Стаття наголошує на необхідності міждисциплінарного підходу, що поєднує організаційні, педагогічні та технологічні аспекти.
ОСОБЛИВОСТІ ВИКОРИСТАННЯ СИСТЕМ МОНІТОРИНГУ ІНФОРМАЦІЙНО-ТЕХНОЛОГІЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ У ПРОЦЕСІ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ З ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
У статті розглянуто дослідження можливостей застосування систем моніторингу інформаційно-технологічної інфраструктури у підготовці майбутніх фахівців з інформаційних технологій у закладах вищої освіти. Підкреслено, що в умовах цифрової трансформації освіти, розвитку дистанційного та змішаного навчання, а також збільшення складності ІТ-інфраструктури університетів, зростає потреба у використанні сучасних засобів контролю та управління технічними ресурсами. Обґрунтовується, що використання систем моніторингу інформаційно-технологічної інфраструктури є не лише технологічним рішенням для забезпечення стабільної роботи серверів, мережевого обладнання чи хмарних сервісів, а й ефективним освітнім інструментом, використання якого дозволяє здобувачам освіти формувати практичні компетентності, необхідні для професійної діяльності в галузі інформаційних технологій. У статті здійснено порівняльний аналіз поширених систем моніторингу – Nagios, Icinga, Prometheus, Grafana та Zabbix – з урахуванням їх технічних можливостей, зручності використання, потенціалу для інтеграції у навчальне середовище та дидактичної ефективності. Показано, що система Zabbix вирізняється універсальністю, широким набором агентських та безагентських методів збору даних, розвиненою системою тригерів і оповіщень, можливістю створення дашбордів, автоматизації адміністрування та моделювання реальних виробничих сценаріїв. Окрему увагу приділено питанням формування навчальних середовищ на базі Zabbix для відстеження роботи серверів, контейнерних систем, віртуалізаційних платформ, сховищ даних та мережевих сервісів. Наведено приклади інтеграції Zabbix у освітні дисципліни «Системне адміністрування», «Захист даних», «Адміністрування комп’ютерних систем та мереж», «Веборієнтовані навчальні комп’ютерні системи» з акцентом на розвиток аналітичного мислення та практичних навичок роботи з інструментами промислового рівня. Доведено, що впровадження системи Zabbix в освітній процес сприяє підвищенню якості професійної підготовки, формує здатність здобувачів освіти працювати з комплексними ІТ-інфраструктурами та забезпечує інтеграцію теоретичних знань із практичною діяльністю в умовах, наближених до реального виробничого середовища.
ПРОБЛЕМИ ВИВЧЕННЯ КОМП’ЮТЕРНОЇ 3D-ГРАФІКИ В УКРАЇНІ
У статті розглядається сучасний стан вивчення комп’ютерної тривимірної графіки в Україні, аналізуються основні проблеми які стоять на заваді ͏ефективному впровадженню цієї дисципліни в освітній ͏процес. Незважаючи на існуючі труднощі, в Україні все ж можна побачити декілька позитивних прикладів інтеграції 3D-графіки в навчальний процес. Деякі навчальні заклади, працюючи з приватними компаніями, місцевими гуртками, а також через масові освітні онлайн-ресурси створюють непередбачувані можливості для самостійного опанування сучасних знань і вмінь. Загалом, найбільший потенціал для розвитку цього напряму полягає у системній підтримці з боку держави, що включає покращення навчальних програм, залучення досвідчених викладачів і модернізацію технічної бази, що, по суті, може відкрити нові горизонти в освіті. Комп’ютерна 3D-графіка сьогодні займає своє почесне місце в світі технологій, і тому все частіше шукають тих, хто вміє працювати з цими засобами. Попит на таких фахівців зростає, адже досягнення успіху в графічних професіях вимагає знань не лише з програмування чи математики, а й розуміння елементів мистецтва та дизайну. Фактично, кожен з цих аспектів тісно переплітається із роботою з тривимірними зображеннями, а навчання таким дисциплінам вимагає поєднання теоретичних і практичних підходів. Зокрема акцентується увага на недосконалості навчальних програм, нестачі кваліфікованих ͏кадрів, слабкій ͏технічній базі та обмеженому доступу до сучасного програмного забезпечення. Метою написання статті є вираження ключових перешкод у вивченні тривимірної графіки і окреслення можливих шляхів подолання їх. У процесі дослідження проаналізовано науки джерела, досвід закордонних ͏освітніх͏ систем і реальні кейс з українських закладів освіти. Стаття має також ідеї͏ для оновлення змісту навчання, п͏ідви͏щ͏ення навичок вчителів і розвитку партнерства з бізнесом.
ТЕХНОЛОГІЇ ТА ТРАДИЦІЇ: ПЕРЕШКОДИ НА ШЛЯХУ ДО ЦИФРОВІЗАЦІЇ В СИСТЕМІ ВИЩОЇ ШКОЛИ
У статті здійснено комплексний аналіз процесів цифровізації вищої освіти в контексті збереження академічних традицій. Розглянуто основні переваги цифрових технологій у навчальному процесі: гнучкість освітніх траєкторій, підвищена доступність знань, можливість персоналізованого навчання, автоматизація оцінювання та підтримка інклюзивної освіти. Водночас визначено низку перешкод на шляху цифрової трансформації університетів: опір змінам з боку викладачів та адміністрації, недостатній рівень цифрової грамотності серед викладачів і студентів, психологічні бар’єри, технічні труднощі, фінансові обмеження, а також етичні виклики, пов’язані з дотриманням академічної доброчесності та зниженням якості міжособистісної взаємодії. Особливу увагу приділено філософським, соціокультурним і педагогічним засадам традиційної моделі освіти. Описано цінність академічної спадщини, що формувалася протягом століть і відіграє ключову роль у становленні особистості та збереженні ідентичності університетського середовища. Проведено порівняльний аналіз освітніх підходів у різних регіонах світу – зокрема, європейських, американських та азійських моделей – із метою з’ясування ступеня впливу цифрових технологій на національні освітні традиції. Розкрито відмінності у сприйнятті освіти як соціального інституту в різних культурах, а також роль цифровізації у трансформації класичних педагогічних парадигм. Автори підкреслюють, що впровадження цифрових технологій має не лише враховувати культурні та історичні особливості освітнього середовища, але й зберігати ключові принципи гуманістичного підходу до навчання. У статті також запропоновано впровадження гібридного навчання як ефективного балансу між традиційними та інноваційними підходами, розвиток цифрових компетентностей учасників освітнього процесу та формування державної політики підтримки цифрової трансформації.
ОСОБЛИВОСТІ СТВОРЕННЯ ТА ВПРОВАДЖЕННЯ ПРОЄКТУ ІНФОРМАЦІЙНОГО ОСВІТНЬОГО СЕРЕДОВИЩА СУЧАСНОГО ЗАКЛАДУ ВИЩОЇ ОСВІТИ
Основним напрямом інформатизації закладу вищої освіти України в умовах дистанційного навчання є формування його сучасного інформаційного освітнього середовища (ІОС) для забезпечення високого рівня доступності навчання здобувачів вищої освіти. У статті окреслено основні характеристики інформаційного освітнього середовища університету, зокрема предметність, дидактична складова, особистісна спрямованість, єдиність, інтегрованість, високотехнологічність, мультимедійність, віртуальність, відкритість, педагогічність, мобільність. Наведено головні етапи проєктування інформаційного освітнього середовища, серед них: створення та впровадження веб застосунку автоматизованої системи управління, надання корпоративних акаунтів; наповнення контенту на сайті закладу освіти; формування структури та наповнення системи MOODLE; взаємоінтеграція веб застосунку, Google Календар, корпоративної пошти та системи MOODLE; проведення тестування та відлагодження роботи запропонованої ІОС. До важливих складників структури ІОС віднесені: засоби управління освітнім процесом; засоби автоматизації освітнього процесу; змістове наповнення системи MOODLE, спрямоване на формування необхідних загальних та фахових компетентностей здобувачів. Покроково окреслено особливості створення та впровадження проєкту ІОС, зокрема визначено мету, задачі, зміст, унікальність, очікувані результати, персонал, етапи проєкту та його слабкі сторони. Наведено особливості впровадження проєкту для підвищення якості дистанційного навчання. Визначені слабкі сторони проєкту, серед яких: досить велика чисельність учасників проєкту, можлива невмотивованість команди фінансовою складовою, небажання змін з боку деяких викладачів. Для ефективного впровадження проєкту розроблено стратегію роботи зі стейкхолдерами та графік інформаційної підтримки його реалізації. Окремо надано детальний опис специфікації цілей проєкту, запропоновано ієрархію структури робіт, побудовано діаграму Ганта, окреслено подальші перспективи розвитку.
КОНЦЕПТУАЛЬНІ ЗАСАДИ ТЕХНІЧНОЇ ПІДГОТОВКИ ФАХІВЦІВ КОМП’ЮТЕРНИХ НАУК В КОНТЕКСТІ СУЧАСНИХ ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
У статті досліджуються концептуальні засади стосовно технічної підготовки фахівців комп’ютерних наук в контексті стрімкого розвитку новітніх інформаційних технологій. У зв’язку з адаптацією освітніх програм до потреб ринку праці, значущість теми обумовлена збільшенням попиту на ІТ-фахівців, спроможних працювати з технологіями, на кшталт ШІ, машинного навчання та хмарних обчислень. Метою статті є розробка рекомендацій щодо модернізації програм із комп’ютерних наук через інтегрування ШІ та інноваційних методів навчання. У своїй сутності, всеосяжний підхід складає основу методології при здійсненні дослідження концептуальних засад технічної підготовки фахівців з комп’ютерних наук в рамках нинішніх інформаційних технологій. Зазначений підхід передбачає аналіз існуючих освітніх програм разом із запровадженням прогресивних технологій, на кшталт штучного інтелекту (ШІ). Він також передбачає оцінювання їхньої дієвості. Сучасні тенденції в освіті, як-от онлайн-курси, віртуальна реальність і гейміфікація, разом із викликами цифрової нерівності й етичні аспекти ШІ, проаналізовано у роботі. Застосування ШІ-аналітики та колаборація з ІТ-індустрією презентує методологію для оцінювання дієвості освітніх програм. За допомогою проєктної діяльності й інтерактивних методів навчання особливу увагу приділено розвитку практичних навичок у здобувачів освіти. Інтегрування ШІ в освітню сферу надає позитивні результати. Це, як засвідчують відповідні дослідження, реально сприяє підсиленню конкурентоспроможності випускників. Подальші наукові перспективи охоплюють вивчення міри ефективності адаптивних навчальних платформ та аналіз ступеня впливу квантових обчислень на професійну підготовку фахівців. Не менш вагомою є розробка стратегій щодо нівелювання цифрового розриву в освітній сфері. Дослідження наголошує на важливості впровадження новітніх технологій в освітній процес, додаючи нові знання до наявних у царині підготовки фахівців із комп’ютерних наук.
ЦИФРОВІ ОСВІТНІ РЕСУРСИ ЕКОНОМІКО-УПРАВЛІНСЬКОЇ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ МАГІСТРІВ ГАЛУЗІ ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ: ТЕРМІНОЛОГІЧНИЙ АПАРАТ ДОСЛІДЖЕННЯ
Цифрова трансформація освіти є ключовим напрямком досліджень у сучасній педагогічній науці, що зумовлено глибокими технологічними змінами в суспільстві та необхідністю модернізації освітніх систем. Стаття присвячена комплексному аналізу термінологічного апарату дослідження цифрових освітніх ресурсів в контексті економіко-управлінської підготовки майбутніх магістрів галузі інформаційних технологій. Дослідження розкриває сутність базових понять: цифрові технології, цифровізація освіти, цифрова трансформація освіти, цифрові освітні ресурси. Проаналізовано наукові підходи вітчизняних та зарубіжних дослідників до розуміння цих категорій, представлено їх комплексну характеристику з урахуванням сучасних тенденцій розвитку освітніх систем, зокрема в контексті вимог Індустрії 4.0 та цифрової економіки. Особливу увагу приділено визначенню поняття цифрових освітніх ресурсів економіко-управлінської підготовки майбутніх магістрів галузі ІТ. Розкрито їх інтегративну природу, в якій поєднується контент з економіки, менеджменту, проєктного управління та інформаційних технологій. Обґрунтовано, що такі ресурси є складним інструментом формування професійних компетентностей, який включає мультимедійні курси, симуляції бізнес-процесів, кейси з управління ІТ-проєктами, віртуальні тренажери прийняття управлінських рішень. Методологія дослідження базується на комплексному використанні теоретичних методів: аналізу, систематизації, порівняння та узагальнення наукових джерел. Застосовано міждисциплінарний підхід, що дозволив інтегрувати знання з педагогіки, економіки, менеджменту та інформаційних технологій. Результати дослідження розширюють наукові уявлення про цифрові освітні ресурси, їх роль у професійній підготовці майбутніх ІТ-фахівців та окреслюють перспективи подальших досліджень у сфері цифровізації освіти.
ПЕДАГОГІЧНІ ПІДХОДИ ДО СТВОРЕННЯ ТА ВПРОВАДЖЕННЯ ВІРТУАЛЬНИХ НАВЧАЛЬНИХ СЕРЕДОВИЩ У ПРОЦЕС ШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ
У статті розглянуто методичні аспекти розробки та інтеграції віртуальних навчальних середовищ (ВНС) у шкільну програму як важливого інструмента цифрової трансформації освіти. В умовах сучасного суспільства впровадження ВНС стає необхідним кроком для забезпечення гнучкого, інтерактивного та персоналізованого навчального процесу. Особлива увага приділяється питанням індивідуалізації навчання, розвитку ключових компетентностей учнів, таких як самоорганізація, критичне мислення та цифрова грамотність, а також підвищенню якості навчання через доступ до інноваційних освітніх ресурсів. Метою дослідження є визначення педагогічних підходів і методик для ефективної інтеграції ВНС у шкільну освіту, аналіз викликів, що виникають у процесі впровадження, та розробка рекомендацій для їх подолання. У статті розглянуто роль цифрових платформ, таких як Moodle і Google Classroom, у підтримці змішаного та дистанційного навчання. Окремий акцент зроблено на підготовці педагогічного персоналу до роботи в цифровому середовищі та розвитку e-лідерства як ключового чинника успішної інтеграції ВНС. Зміст дослідження охоплює теоретичні основи розробки ВНС, їх адаптацію до навчальних дисциплін і різних вікових груп учнів, а також аналіз інструментів для моніторингу та оцінювання результатів навчання. Висвітлено можливості використання ВНС для забезпечення інклюзивної освіти, що створює рівні умови для учнів із різними освітніми потребами. Результати дослідження підтверджують, що інтеграція ВНС сприяє підвищенню ефективності освітнього процесу, розвитку форм інтерактивного навчання та залученості учнів до освітнього процесу. Перспективи подальших досліджень полягають у вдосконаленні методичних підходів до використання ВНС, розробці гнучких моделей оцінювання та адаптивних навчальних програм. Подальші дослідження мають зосереджуватися на розвитку цифрової компетентності педагогів і створенні механізмів адміністративної підтримки для впровадження ВНС на всіх рівнях освітньої системи.
ВЕБДОСТУПНІСТЬ НАВЧАЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ: ПІДХОДИ ТА ІНСТРУМЕНТИ ПЛАТФОРМИ MOODLE
Стаття присвячена актуальній проблемі забезпечення вебдоступності в освітньому середовищі, зокрема через платформу Moodle. Розглядається значення доступності як інструменту усунення бар’єрів для студентів із різними потребами, що відповідає сучасним міжнародним стандартам, таким як WCAG 2.1. Окрему увагу приділено ролі викладачів і адміністраторів навчальної платформи у впровадженні рішень, які поєднують технічні можливості з педагогічними підходами, сприяючи інтеграції принципів універсального дизайну для навчання. У статті аналізуються інструменти платформи Moodle, які підтримують створення доступного вмісту: текстових матеріалів, мультимедіа, таблиць та інтерактивних елементів. Детально описано функціонал плагінів Accessibility Checker і Brickfield Accessibility Starter Toolkit, які забезпечують автоматичну перевірку на відповідність вимогам доступності, а також медіаплеєр Video.js, що дозволяє адаптувати відео та аудіо для студентів із сенсорними порушеннями. Наголошено на недоліках і викликах, зокрема обмежена мобільна оптимізація та необхідність ручного додавання субтитрів до відео. Метою дослідження є розробка рекомендацій щодо оптимізації використання платформи Moodle для створення рівного доступу до освіти, зокрема для студентів із порушеннями зору, слуху чи моторики. Акцентується на важливості поєднання технічних можливостей платформи та потреб студентів, що дозволяє створювати середовище, яке не лише відповідає вимогам доступності, а й забезпечує реальну залученість всіх учасників освітнього процесу. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на розробку інструментів автоматизації перевірки доступності вебвмісту, інтеграцію платформ Moodle із зовнішніми сервісами для покращення якості мультимедіа, а також на створення навчальних програм для викладачів і адміністраторів навчальних платформ із питань вебдоступності.
РОЗВИТОК ЦИФРОВОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ: ЗАКОРДОННИЙ ДОСВІД
У статті здійснено літературний огляд міжнародного досвіду щодо розвитку цифрової компетентності науково-педагогічних працівників. Розкрито поняття цифрової компетентності, описано один із найпоширеніших інструментів її оцінювання – опитувальник Digital Competence of Educators (DigCompEdu), що включає 22 компетентності, згруповані у шість категорій. Дослідження звертає увагу на окремі аспекти проблеми, які дозволяють по-новому поглянути на її важливість і наслідки, а також те, якими мають бути цифрові компетентності науково-педагогічних працівників в освітній галузі. Акцентовано увагу на значенні вивчення закордонного досвіду для його адаптації в Україні, зважаючи на актуальність євроінтеграційних процесів. Зростання зацікавленості до нових цифрових технологій та їх впровадження вплинуло на всі сфери суспільства, зокрема освіту та науку, де попит на інформаційно-цифрові технології суттєво зріс. Готовність науково-педагогічного персоналу використовувати цифрові технології є одним із ключових викликів сучасності. Для ефективного впровадження цих технологій у навчальний процес необхідно вдосконалювати цифрові навички та компетентності педагогів. На основі аналізу закордонного досвіду досліджується сучасний стан та перспективи розвитку цифрової компетентності науково-педагогічних працівників. Розглядаються ключові виклики, з якими стикаються науково-педагогічні працівники під час впровадження цифрових технологій у навчальний процес, а також аналізуються ефективні практики, що використовуються у закордонних країнах. Підкреслюється важливість розвитку цифрової компетентності для підвищення якості освіти та конкурентоспроможності національної системи освіти. Представлено різні очікування щодо аспектів, які можуть бути розроблені на основі цієї актуальної теми. Виокремлено основні виклики та перспективи розвитку цифрової компетентності науково-педагогічних працівників у міжнародному контексті.
ВИВЧЕННЯ ЕЛЕМЕНТІВ ТЕОРІЇ МНОЖИН З ВИКОРИСТАННЯМ СИСТЕМИ КОМП’ЮТЕРНОЇ МАТЕМАТИКИ MATHEMATICA
Однією з найпопулярніших та найпотужніших систем комп’ютерної математики є Mathematica. Її використовують як професійні науковці для своїх досліджень, так і викладачі й здобувачі освіти у процесі навчання. Будучи універсальним інструментом, Mathematica може використовуватися в різних галузях. Існує багато публікацій загального характеру про використання різних систем комп’ютерної математики (СКМ), зокрема Mathematica, для розв’язування математичних задач. Проте конкретній методиці вивчення окремих розділів математичного аналізу приділяється менше уваги. У цій статті запропоновано методику вивчення елементів теорії множин з використанням СКМ Mathematica. Показано, що за допомогою цієї СКМ можливо: 1) задавати множини різних типів, зокрема списки і області в і ; 2) перевіряти належність елемента до множини і включення множин; 3) виконувати операції об’єднання, перерізу, доповнення, віднімання; 4) зображувати множини графічно, зображувати круги Ейлера; 5) перевіряти правильність формул, які містять дії над множинами; 6) перевіряти правильність логічних тверджень. Описано порядок виконання перелічених дій. Наведено ілюстративні приклади. Використання такого інструменту як Mathematica не позбавляє необхідності добре знати теорію і самостійно розв’язувати задачі, а навпаки, стимулює до поглиблення знань, експериментування та дослідження. Водночас покращується комп’ютерна грамотність, алгоритмічне мислення, вміння програмувати. Значення цих результатів полягає у тому, що: 1) підвищується точність і надійність розв’язків задач; 2) підвищується ефективність розв’язування шляхом швидкого пошуку ідей, перевірки правильності окремих дій; 3) покращується розуміння матеріалу завдяки унаочненню; 4) розвивається алгоритмічне мислення і навички програмування; 5) зростає зацікавленість у вивченні матеріалу.
МЕТОДИЧНІ ПІДХОДИ ДО МОДЕЛЮВАННЯ 8-БІТНИХ МІКРОКОНТРОЛЕРНИХ ПРИСТРОЇВ У ПРОГРАМНОМУ СЕРЕДОВИЩІ PROTEUS
На сьогоднішній день мікроконтролери – невід’ємна частина сучасного життя, оскільки їх застосування має широкий спектр пристроїв та систем: від побутової техніки до складних механізмів промисловості. Постійна необхідність мікроконтролерів вимагає ефективних підходів до їх розробки та моделювання. У статті висвітлено сутність методичних підходів до моделювання 8-бітних мікроконтролерних пристроїв у програмному середовищі Proteus у підготовці майбутніх ІТ-фахівців. Розглядаються етапи моделювання, включаючи розробку схеми, написання та налагодження програмного коду, а також верифікацію і тестування системи. Результати дослідження підтверджують високу ефективність програмного середовища Proteus для моделювання 8-бітних мікроконтролерних систем, що сприяє підвищенню якості навчання та розробки у галузі електроніки та мікропроцесорної техніки. Відзначено, що мікроконтролери продовжують відігравати ключову роль у розвитку технологій, покращуючи якість життя та сприяючи інноваціям у різних сферах. Актуальність даної теми обумовлена необхідністю підвищення ефективності розробки та тестування мікроконтролерних систем, зменшення витрат на прототипування та покращення якості кінцевих продуктів. Використання програмного середовища Proteus дозволяє досягти цих цілей, надаючи розробникам інструменти для точного моделювання і верифікації електронних систем. Таким чином метою даного дослідження є розроблення методичних підходів моделювання 8-бітних пристроїв, створення точних програмно-апаратних моделей мікроконтролерів, оптимізацію алгоритмів тестування та верифікації систем на основі симуляцій, а також підвищення швидкості та якості процесу проєктування. Це дасть можливість зменшити кількість помилок на етапі розроблення, скоротити час на налагодження прототипів і забезпечити високу надійність кінцевих електронних виробів.
РОЗВИТОК ЦИФРОВОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ НАУКОВИХ І НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ З ВИКОРИСТАННЯМ ІНФОРМАЦІЙНОЇ СИСТЕМИ GOOGLE ANALYTICS 4
В статті проаналізовано розвиток цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників з використанням інформаційної системи Google Analytics 4. Розглянуто поняття цифрової компетентності, її основні компоненти та методи розвитку. Виокремлено кілька ключових напрямків розв’язання проблеми розвитку цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників за допомогою відкритих освітньо‐наукових інформаційних систем, які надають можливість для аналізу, візуалізації та роботи з даними в режимі реального часу. Розглянуто поняття одного із сервісів відкритого доступу – інформаційно-аналітичної системи Google Analytics 4 та наведено кілька ключових аспектів, які варто враховувати під час її застосування. Проведено моніторинг використання одного з наукових вебресурсів – Інституту цифровізації освіти НАПН України за допомогою Google Analytics 4 щодо використання та розвитку вебсайту наукової установи та збільшення відвідуваності його користувачів. Метою дослідження є аналіз деяких аспектів і напрямів розвитку цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників з використанням інформаційної системи Google Analytics 4. Об’єктом дослідження – цифрова компетентність наукових і науково-педагогічних працівників. Предмет дослідження – процес розвитку цифрової компетентності за допомогою інформаційно-аналітичних систем, зокрема Google Analytics 4. Основними завданнями дослідження були: визначити основні компоненти та методи розвитку цифрової компетентності; проаналізувати можливості Google Analytics 4 для моніторингу та оптимізації вебресурсів; провести моніторинг використання вебсайту Інституту цифровізації освіти НАПН України за допомогою Google Analytics 4; розробити рекомендації щодо підвищення цифрової компетентності науковців і педагогів через впровадження ВОНІС. Виокремлено низку перспективних напрямків для подальших досліджень, які можуть сприяти підвищенню якості науково-педагогічної діяльності та інтеграції України в міжнародний науковий простір.
наукові та науково-педагогічні працівники
ХМАРНІ ТЕХНОЛОГІЇ ЯК ІННОВАЦІЙНА ОСНОВА РОЗВИТКУ ЦИФРОВОГО ОСВІТНЬОГО СЕРЕДОВИЩА ЗАКЛАДУ ВИЩОЇ ОСВІТИ
У статті розглянуто роль хмарних технологій як інноваційної основи для розвитку цифрового освітнього середовища закладів вищої освіти (ЗВО). Сучасна освіта зазнає значних трансформацій, спричинених цифровізацією всіх аспектів освітньої діяльності та необхідністю забезпечення її гнучкості, доступності та ефективності. Впровадження хмарних технологій надає можливість не лише оптимізувати освітній процес, а й створити умови для якісного управління ресурсами закладу вищої освіти, забезпечує безперервну взаємодію між учасниками освітнього процесу та розвиток цифрових компетентностей. У статті проаналізовано основні переваги використання хмарних технологій у цифровому освітньому середовищі. До них належать доступність навчальних матеріалів у режимі 24/7, можливість дистанційної та змішаної форм навчання, забезпечення спільної роботи всіх учасників процесу в реальному часі, а також оптимізація адміністративної діяльності. Окрема увага приділена питанням інформаційної безпеки й конфіденційності даних у процесі впровадження хмарних рішень, що є одним із ключових викликів для закладів освіти. Розроблено структурну модель впровадження хмарних технологій у цифрове середовище університету, яка містить аналітичний етап, організаційно-планувальний етап, інтеграційний етап та етап моніторингу ефективності та оптимізацію використання. Виокремлено фактори, що впливають на зниження рівня інтеграції хмарних технологій ЗВО, охарактеризовані хмарні технології їх ключові переваги, виокремлено етапи впровадження хмарних сервісів в цифрове освітнє середовище ЗВО. Використання хмарних технологій забезпечує підвищення якості освітніх послуг, підвищує ефективність комунікації між усіма учасниками освітнього процесу та дозволяє формувати цифрові навички, необхідні для сучасного ринку праці. Практичний досвід впровадження хмарних рішень у ЗВО підтверджує їх ефективність у створенні гнучкого, доступного та високотехнологічного навчального середовища.
КРИТЕРІЇ ТА ПОКАЗНИКИ РОЗВИТКУ ЦИФРОВОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ НАУКОВИХ І НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ
В даний час у педагогіці розглядається поняття цифрової компетентності педагога за умов трансформації освіти. Актуальність цієї проблеми пов’язана з потребою сучасної системи освіти в наукових і науково-педагогічних працівниках, здатних і готових використовувати цифрові технології, розвивати цифрову педагогіку для подальшого вдосконалення та трансформації освітнього процесу. Це потребує визначення критеріїв, показників та рівнів прояву їх цифрової компетентності. Використано аналіз, узагальнення нормативних документів, що регламентують діяльність науково-педагогічних і наукових працівників, наукових публікацій вітчизняних і закордонних вчених щодо стану досліджуваної проблеми; узагальнення власного досвіду використання відкритих освітньо-наукових систем. На основі аналізу науково-педагогічних досліджень, нормативних документів (Рамки цифрової компетентності для громадян України, проєкту Рамки цифрової компетентності для педагогічних і науково-педагогічних працівників та DigComp 2.0, DigComp 2.1, DigComp 2.2), досвіду професійної діяльності виділено критерії розвитку цифрової компетентності науково-педагогічних і наукових працівників, які відображають її складники: навчально-цифровий, методично-цифровий, дослідницько-цифровий, організаційно-цифровий та інтегрально-цифровий. Задля уточнення їх змісту виокремлено відповідні показники у сфері створення цифрового контенту; сфері комунікації та співробітництва; сфері безпеки в цифровому середовищі; сфері інформаційної грамотності, уміння працювати з даними та сфері технологічних рішень професійних завдань засобами цифрових інструментів. Визначено та обґрунтовано три рівні розвитку цифрової компетентності: базовий, достатній, високий. Зроблено обґрунтований висновок щодо необхідності оволодіння науковими і науково-педагогічними працівниками високим рівнем цифрової компетентності.
наукові і науково-педагогічні працівники
ДЕЯКІ АСПЕКТИ ВИКОРИСТАННЯ ВЕБОРІЄНТОВАНИХ СИСТЕМ УПРАВЛІННЯ СЕРВЕРОМ ПІД ЧАС НАВЧАННЯ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ ІЗ ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ
Стаття присвячена аналізу ефективності використання веб-орієнтованих систем управління серверами в процесі підготовки фахівців з інформаційних технологій. Метою цього дослідження є аналіз ефективності використання веборієнтованих систем управління серверами в процесі підготовки фахівців з інформаційних технологій. Веборієнтовані системи управління сервером – це потужні інструменти, використання яких дозволяють спростити адміністрування серверів та хостингу. За допомогою цих систем користувачеві надається графічний інтерфейс для управління різноманітними аспектами сервера, включаючи вебсайти, бази даних, електронну пошту та інше. Швидкий розвиток вебтехнологій вимагає від сучасних фахівців з інформаційних технологій глибоких знань з адміністрування вебсерверів. Використання веборієнтованих систем управління серверами, таких як Ajenti, Webmin, Sentora, VestaCP, CentOS Web Panel, Kloxo-MR, Froxlor, ISPConfig та інші надають потужні інструменти для управління вебсайтами. На основі теоретичного аналізу та практичних досліджень виявлено, що використання таких систем сприяє формуванню практичних навичок студентів, підвищенню їхньої мотивації до навчання та глибшому розумінню принципів роботи сучасних інфраструктур організацій з використанням інформаційних технологій. Використання веборієнтованих систем управління сервером в освітньому процесі дозволяє зробити його більш ефективним та цікавим для студентів. Це сприяє розвитку практичних навичок, підвищенню мотивації та кращій підготовці фахівців, готових працювати в сучасних компаніях у галузі інформаційних технологій. Використання веборієнтованих систем управління сервером у курсі "Веб-орієнтовані навчальні комп’ютерні системи" має ряд суттєвих переваг. Вони дозволяють студентам отримати практичні навички адміністрування серверів, підвищують ефективність навчання і сприяють розвитку інтересу до інформаційних технологій. Отримані результати можуть бути використані для оптимізації навчальних програм та підвищення якості підготовки фахівців з інформаційних технологій.
веборієнтована системи управління серверами
ТЕОРІЯ І ПРАКТИКА МОНІТОРИНГУ ЦИФРОВОГО ОСВІТНЬОГО СЕРЕДОВИЩА: ВІТЧИЗНЯНИЙ І ЗАКОРДОННИЙ ДОСВІД
Процес цифрової трансформації в освіті України відбувається в контексті сучасних тенденцій і глобальних потреб суспільства. В статті проаналізовано теоретико-методичні засади освітнього моніторингу як системи, процесу та інструменту дослідження різних аспектів цифрового освітнього середовища, функціонування освітніх систем, освітніх політик та результатів навчання. Розглянуто найкращі міжнародні та вітчизняні практики моніторингових досліджень щодо різних аспектів стану цифровізації освіти, серед яких: Міжнародне дослідження компʼютерної і інформаційної грамотності ICILST (International Computer and Information Literacy Study), що реалізується за підтримки Міжнародної асоціації вимірювання навчальних досягнень IEA (International Association for the Evaluation of Educational Achievement); Міжнародне дослідження викладання і навчання TALIS (Teaching and Learning International Survey), що проводиться Організацією економічного співробітництва та розвитку (ODCE); дослідження національного рівня «Моніторинг цифровізації базової освіти MyRA» («Monitor Digitalisering Funderend Onderwijs MyRА», Нідерланди), Українського центру оцінювання якості освіти, моніторинг сформованості інформаційно-цифрової компетентності вчителів закладів загальної середньої освіти м. Києві (1-й цикл) за підтримки Державної служби якості освіти, всеукраїнське онлайн-опитування вчителів щодо використання ними цифрових засобів та ІКТ, що проводиться Інститутом цифровізації освіти НАПН України та Державною науковою установою «Інститут модернізації змісту освіти». Виокремлено сучасні теорії та підходи, що впроваджуються на різних етапах у практику планування, розробки, організації, проведення та інтерпретації результатів моніторингу. Визначено теоретичні засади моніторингових досліджень, зокрема, теорії планованої поведінки (The theory of planned behavior, Ajzen I.), сучасної теорії тестування IRT (Item Response Theory), що відома під назвою як сучасна теорія ментальних тестів (Modern Mental Test Theory). Розглянуто роль гендерного підходу в освіті та його місце у моніторингових дослідженнях цифрового освітнього середовища. Узагальнено отримані результати дослідження та надано рекомендації.
моніторингові дослідження в галузі освіти
моніторинг ефективності цифрового середовища
інформаційно-комунікаційні технології (ІКТ)
ОГЛЯД ТЕХНІК ТЕСТ ДИЗАЙНУ В КОНТЕКСТІ НАВЧАННЯ СТУДЕНТІВ ІНТЕГРОВАНОЇ ТЕХНОЛОГІЇ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ПРОГРАМНИХ ПРОДУКТІВ
У статті проведено всебічний огляд технік тест дизайну в контексті навчання студентів, які спеціалізуються на інтегрованих технологіях забезпечення якості програмних продуктів (Quality Assurance ). Сучасний ринок IT-послуг постійно висуває нові вимоги до якості програмного забезпечення (ПЗ), включаючи підвищену надійність, безпеку, функціональність і зручність у користуванні. У зв'язку з цим, роль фахівців з QA значно зросла, а відтак і потреба у підготовці висококваліфікованих спеціалістів у цій галузі. На сьогоднішній день, багато навчальних програм у сфері інформаційних технологій зосереджуються на розробці програмного забезпечення, проте недостатньо уваги приділяють методам забезпечення його якості. Це призводить до того, що випускники не завжди володіють необхідними навичками для розробки ефективних тестових сценаріїв і використання сучасних технік тестування, що є критично важливим для виявлення та усунення дефектів на ранніх етапах життєвого циклу ПЗ. У статті детально розглянуто ключові техніки тест дизайну, серед яких: еквівалентний розподіл, аналіз граничних значень, таблиці прийняття рішень, парне тестування, тестування на основі зміни станів, а також техніки розробки сценаріїв для вичерпного та дослідницького тестування. Для кожної техніки наведено приклади її застосування у практичних завданнях, що дозволяє краще зрозуміти її ефективність та переваги. Особлива увага приділена питанням адаптації цих технік до навчання, спрямованого на підготовку студентів до реальних умов роботи в IT-індустрії. Це дозволить забезпечити студентів не лише теоретичними знаннями, але й практичними навичками, які є критично важливими для роботи у динамічному середовищі сучасних Agile та DevOps команд. У висновках підкреслюється, що впровадження технік тест дизайну в навчальні програми сприятиме формуванню у студентів системного мислення, аналітичних здібностей та вмінь працювати з сучасними інструментами забезпечення якості ПЗ. Отже, розширення освітніх програм шляхом інтеграції сучасних технік тест дизайну є необхідним кроком для підготовки конкурентоспроможних спеціалістів, здатних відповідати на виклики сучасного IT-ринку.
ЗАСТОСУВАННЯ МОДЕЛЕЙ ОСВІТНЬОГО ДИЗАЙНУ У ФАХОВІЙ ПІДГОТОВЦІ ВЧИТЕЛІВ ІНФОРМАТИКИ
Модернізація підготовки вчителя є стратегічним завданням держави в контексті євроінтеграції України. Зростання ролі інформаційно-комунікаційних технологій як мети і засобу навчання в закладах освіти, необхідність адаптації форм організації освітнього процесу до сучасних мінливих умов ставлять перед сучасним вчителем завдання гармонійно поєднувати у своїй фаховій діяльності предметні, психолого-педагогічні і технологічні компетентності. Поняття технологій в сучасній освіті охоплює не лише інформаційно-цифровий аспект діяльності педагога, а й психолого-педагогічний. Академічна свобода дає вчителю змогу самостійно проєктувати навчальні матеріали і організацію освітнього процесу для обґрунтованої постановки цілей навчання і їх ефективного досягнення – ставати освітнім дизайнером. На тепер у світовій освітній практиці розроблено низку моделей освітнього дизайну (Instructional Design Models), що застосовуються на різних рівнях освіти як за традиційних форм організації освітнього процесу, так і у розробці й упровадженні цифрових освітніх технологій (Educational Technologies, EdTech). У статті запропоновано огляд поширених моделей освітнього дизайну, проаналізовано їхні особливості, досліджено застосовність у практику роботи вчителя інформатики в контексті актуальних фахових вимог. Обґрунтовано доцільність ознайомлення майбутніх викладачів інформатики закладів освіти різних рівнів з поняттями освітніх технологій, освітнього дизайну, з моделями і методиками проєктування навчального контенту і відповідних аспектів організації освітнього процесу. Описано досвід впровадження вказаних понять у практику навчання майбутніх учителів інформатики у Національному університеті “Чернігівський колегіум” імені Т. Г .Шевченка. Встановлено, що володіння сучасним інструментарієм допомагає вчителю-практику в адаптивному плануванні, реалізації і рефлексії власної фахової діяльності для ефективної організації освітнього процесу в мінливих умовах.
ДОСЛІДНИЦЬКИЙ СКЛАДНИК ЦИФРОВОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ НАУКОВИХ І НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ: РЕЗУЛЬТАТИ КОНСТАТУВАЛЬНОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ
У статті проаналізовано дослідницький складник цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників (НПП). Актуальність дослідження зумовлена процесами тотальної цифровізації та необхідністю постійного розвитку цифрової компетентності наукових і НПП для ефективної професійної діяльності. В рамках виконання наукового дослідження «Розвиток цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників засобами відкритих освітньо-наукових інформаційних систем» проведено констатувальний експеримент (серпень-жовтень 2024 року), в якому взяли участь 344 особи. Проаналізовано використання різних типів цифрових сервісів: наукометричних і бібліографічних баз даних, сервісів штучного інтелекту, соціальних мереж для наукової співпраці, конференційних систем, журнальних систем, сервісів для перевірки на плагіат, мобільних застосунків для наукової діяльності, сервісів для генерування пристатейних списків. Виявлено високий рівень використання наукометричних баз даних (Google Scholar – 89%, Scopus – 79%, Web of Science – 78%), сервісів штучного інтелекту (ChatGPT – 75%) та соціальних мереж для наукової комунікації (Facebook – 71%). Встановлено низький рівень використання конференційних систем, журнальних систем, мобільних застосунків та сервісів для генерування пристатейних списків. Визначено залежність використання цифрових сервісів від віку, досвіду роботи та місця роботи респондентів. Найактивнішими користувачами цифрових сервісів виявилися науковці віком 36-45 років, з досвідом роботи 11-20 років, які працюють у закладах вищої освіти. Результати дослідження свідчать про необхідність подальшої роботи з підвищення цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників, особливо в контексті використання спеціалізованих сервісів та автоматизації дослідницької діяльності. Перспективи подальших досліджень полягають в аналізі інших складників цифрової компетентності наукових і науково-педагогічних працівників.
СТАНОВЛЕННЯ УКРАЇНОМОВНОЇ ІНФОРМАТИЧНОЇ ТЕРМІНОЛОГІЇ ТА ВНЕСОК М. І. ЖАЛДАКА У ФОРМУВАННЯ СИСТЕМИ ПРОФЕСІЙНИХ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ ВЧИТЕЛІВ ІНФОРМАТИКИ
У статті наведено та проаналізовано проблеми україномовної термінології в галузі інформатики. Розглянуто проблеми використання термінів у закладах освіти та в наукових публікаціях. Висвітлено окремі терміни, використання яких потребує обґрунтованості та педагогічної виваженості. Також висвітлено погляди та позицію доктора педагогічних наук, дійсного члена Національної академії педагогічних наук України Мирослава Івановича Жалдака на дану тему. Важливо пам’ятати, що створення україномовної інформатичної термінології є важливою частиною збереження культурного та мовного спадку України, а також сприяє підвищенню доступності та розумінню інформаційних технологій серед майбутніх учителів інформатики. Метою дослідження є здійснення аналізу становлення поняття «інформація» та поглядів академіка М. І. Жалдака на трактування основних понять інформатики, а також на проблеми використання україномовної термінології в науково-педагогічних публікаціях та навчальній літературі з інформатики, математики та теорії ймовірностей. Описано значний внесок Мирослава Івановича у розвиток україномовної термінології в галузі інформатики. Методологічною основою дослідження є теоретичні положення гносеології, як розділу філософії де пізнання є процесом відображення дійсності, яка існує незалежно від свідомості та дійсності, що може бути пізнаною. Наведено приклади некоректних висловлювань, та відповідники до них українською літературною мовою. Окреслено основні аспекти становлення україномовної інформатичної термінології. Автори звернули увагу на необхідності подання змісту науково-педагогічних публікацій на якомога високому загальнокультурному та літературному рівні для того, щоб забезпечити позитивний вплив на здобувачів освіти. А це своєю чергою призведе до формування їхньої професійної та загальної культури. Також, визначено перспективи подальших досліджень даної проблеми.
професійна підготовка вчителів інформатики
культура науково-педагогічних публікацій
науковий підхід до тлумачення використовуваних термінів
Розробка навчально-тренувального середовища для вивчення основ програмування для учнів 6-7 класів закладів загальної середньої освіти
В статті розглядається важливий розділ навчального курсу інформатики – програмування. Навчання програмування розвиває пам’ять, логічне мислення, креативність, самоорганізованість, стійкість та інтелектуальні здібності. На разі кількість годин, передбачених навчальною програмою з інформатики на вивчення теми “Алгоритми та програми”, а також “Основи об’єктно-орієнтованого програмування” можна вважати більш ніж достатньою (від 30% до 50% в залежності від класу). Тому за системного та виваженого підходу до навчання, після завершення школи кожен учень може мати базові знання з програмування, а також вміти їх застосовувати для розв’язування практичних задач, що виникають під час різних видів його діяльності. Разом з цим в допомозі вчителю та учню можуть стати різноманітні тренувальні середовища розробки, а також навчальні веб-ресурси та сайти. Для таких сучасних та простих мов, як, наприклад Python, їх існує достатня кількість. Проте на жаль, наявні сервіси не зовсім придатні до використання в 6-7 класах під час вивчення теми “Алгоритми та програми”. Саме тому доцільним є розробити просте у використанні, але змістовно наповнене навчально-тренувальне середовище для вивчення основ програмування мовою Python в середній школі. Середовище PyLearn розроблено для спрощення адаптації учнів до правил написання програмного коду, а також його тестування. Використання такого підходу дозволяє максимальну частину навчального часу приділити саме розв’язуванню практичних задач, що надалі дозволить учневі тільки поглиблювати свої знання та в старших класах почати роботу над власним навчальним або науковим проектом з програмування. В статті розглянуто короткий аналіз популярних програмних засобів для навчання програмування, а також описано принцип роботи з розробленим навчально-тренувальним середовищем PyLearn.
середовище розробки програмного забезпечення